Ухвала     
 
17 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 241/971/17
провадження № 61-2011ск22 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 грудня  2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правононаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Ковальова Марія Василівна, Першотравнева державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та її скасування, визнання таким, що не прийняв спадщину за законом та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 31 січня 2022 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 грудня  2021 року.
 
На підставі касаційної скарги не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Окрім цього, у порушення пунктів 2 та 3 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено повне місце проживання чи перебування особи, яка подала касаційну скаргу та інших учасників справи, які указані у касаційній скарзі, а саме: не зазначено номер квартири ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 
 
У пункті 6 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено клопотання особи, яка подає скаргу. 
 
У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . 
 
Разом з тим, аналіз касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що постановою Донецького апеляційного суду від 28 грудня 2021 року рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовлено.
 
ОСОБА_1 необхідно уточнити клопотання касаційної скарги та зазначити у якій саме частині (в частині вирішення позову ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 , або у повному обсязі) нею оскаржуються судові рішення та викласти вимоги касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України. 
 
Таким чином, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього  Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 грудня  2021 року залишити без руху. 
 
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                           В. І. Крат