ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р.                                                                Справа № 909/374/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
суддів:                                                                      Бонк Т.Б.,                                                                                                                        Матущак О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко-Прикарпаття”, б/н від 16 серпня 2021 року
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2021 року (підписане 28.07.2021 року), суддя Кобецька С.М.
у справі № 909/374/21
за позовом Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, м. Івано-Франківськ
в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах є:
Фонд державного майна України, м. Київ
Державне підприємство “Івано-Франківський котельно-зварювальний завод”, м. Івано-Франківськ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко-Прикарпаття”, м. Івано-Франківськ
про стягнення 91226,64 грн.

в с т а н о в и в :
У квітні 2021 року заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до місцевого господарського суду в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України та Державного підприємства “Івано-Франківський котельно-зварювальний завод” з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко-Прикарпаття” про стягнення 186600,38 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором оренди нерухомого майна № 17-О від 31.07.2017, договором на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна № В-7-17/17 від 01.08.2017.
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції прокурором подано заяву про зменшення розміру позовних вимог вх. №12409/21 від 27.07.2021, в якій останній просив суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 91226,64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна №17-О від 31.07.2017, а саме п. 3.1. договору, що полягає у несплаті орендної плати за період грудень 2020 - січень 2021, згідно актів наданих послуг № 481 від 21.12.2020, № 9 від 28.01.2021 на загальну суму 91226,64 грн. Позовні вимоги мотивовані приписами статті 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. 329, 526, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 175, 193 Господарського кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 залучено до участі у справі Фонд державного майна України замість Державного концерну "Укроборонпром".
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2021 у справі № 909/374/21 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з відповідача на користь Державного підприємства “Івано-Франківський котельно-зварювальний завод” 91226,64 грн заборгованості та 2270,00 грн судового збору.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено перед судом факт передачі та користування орендованим приміщенням відповідачем, що підтверджується актом приймання-передачі приміщень від 01.08.2017 та актами наданих послуг № 481 від 21.12.2020, № 9 від 28.01.2021, а останнім не спростовано факт виконання  умов п. 3.1 договору в частині сплати орендної плати за період грудень 2020 - січень 2021 в сумі 91226,64 грн.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, апелянт - Товариство з обмеженою відповідальністю “Еко-Прикарпаття” звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2021 у справі № 909/374/21 повністю та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції ухвалою суду від 08.07.2021 залучено до участі у справі Фонд державного майна України замість Державного концерну "Укроборонпром", а відтак, військовий прокурор не мав права подавати та підписувати позов в інтересах Фонду державного майна України, а апелянт вважає, що суд першої інстанції мав повернути позовну заяву під час вирішення питання про відкриття провадження або закрити провадження у справі, якщо такі відомості стали відомі суду після відкриття провадження у справі.
Позивачі відзиву на апеляційну скаргу не подали (не надіслали), з огляду на наведене сторони не скористались своїм правом для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку ч. 1, ст. 263 ГПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду справу  № 909/374/21 розподілено до розгляду судді – доповідачу Якімець Г.Г. Введено до складу судової колегії суддів Бонк Т.Б. та Матущака О.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, як таку що не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України.
З підстав зазначених в ухвалі суду від 22.09.2021 у даній справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко-Прикарпаття” та дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи без їх виклику на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи з обґрунтуванням від сторін до суду не надходило.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 31.07.2017 Державне підприємство "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" (орендодавець – за договором, позивач-2 у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Прикарпаття" (орендар – за договором, відповідач у справі) укладено договір оренди нерухомого майна №17-О.
Згідно умов договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування з метою розташування офісних приміщень та використання в господарській діяльності окреме індивідуально визначене майно - приміщення компресорної станції Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод", розташованого за адресою вул. Хриплинська, 11, м. Івано-Франківськ (пункти 1.1., 1.2. договору).
Пунктом 2.5. договору обов`язок щодо складання акта приймання-передачі майна в оренду покладено на орендодавця.
Пунктом 3.1. договору визначено, що орендна плата перераховується орендарем щомісячно у строк не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним і спрямовується: 30% від суми орендної плати до державного бюджету, а 70% від суми орендної плати на рахунок орендодавця.
Договір укладено строком на два роки та 11 місяців, що діє з 01 серпня 2017 року до 30 червня 2020 року включно (п.10.1 договору).
На виконання умов договору 01.08.2017 сторони підписали акт прийому-передачі приміщень, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення, відповідно до умов договору оренди № 17-О від 31.07.2017.
Слід зазначити, що дані обставини сторонами не заперечуються.
В порушення умов договору, відповідач прийняті на себе договірні зобов`язання з орендної плати за період грудень 2020 - січень 2021, згідно актів наданих послуг № 481 від 21.12.2020, № 9 від 28.01.2021 на загальну суму 91226,64 грн належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 91226,64 грн, що слугувало підставою для звернення військового прокурора з відповідним позовом до суду.
Як зазначено скаржником в апеляційній скарзі, останній вважає, що військовий прокурор не мав права подавати та підписувати позов в інтересах Фонду державного майна України, якого судом першої інстанції ухвалою від 08.07.2021 було залучено до участі у справі замість Державного концерну "Укроборонпром".
З приводу зазначеного, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Звертаючись до суду з відповідною позовною заявою, прокурор зазначив, що неналежне виконання претензійно-позовної та договірної роботи з боку посадових осіб ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та контролю ДК «Укроборонпром», створило передумови до виникнення заборгованостей по виплаті заробітної плати, відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та виплати 30 % орендної плати до державного бюджету, а також неправомірного відчуження державного майна підприємства, спонукало прокуратуру звернутись до суду в інтересах держави.
Окрім цього, ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» звертався до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону з листом щодо заявлення прокуратурою гарнізону такого позову.
Разом з тим, прокурором зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
Державне підприємство «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» створене з метою виробництва технічних засобів транспортування, зберігання та видачі пального для Збройних Сил України, а також виготовлення іншої продукції, товарів народного споживання, надання послуг для задоволення потреб народного господарювання і населення України, виконання держзамовлення в повному обсязі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 № 374 Державне підприємство «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» включено до складу Державного концерну «Укроборонпром».
22.08.2013 ухвалою господарського суду Івано-Франківської області порушено провадження у справі №909/781/13 про банкрутство боржника Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та відкрито процедуру санації боржника.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області від 22 січня 2019 року №7 прийнято рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» шляхом продажу на аукціоні.
У зв`язку з чим, 28.02.2019 до господарського суду від ДК «Укроборонпром» надійшло клопотання №UOP 13.1.1-1622 від 26.02.2019 про припинення провадження у справі про банкрутство ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод».
Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 клопотання ДК «Укроборонпром» задоволено та закрито провадження про банкрутство ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод».
Станом на 01.03.2021 на ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» наявна заборгованість з виплати заробітної плати працівникам, яка на сьогоднішній день складає 3 303,2 тис. грн. та сплати нарахованих страхових внесків, що складає 897 тис. грн.
Однак, у зв`язку із неналежною претензійно-позовною роботою на ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», дебіторська заборгованість збільшується, позовні заяви не заявляються, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія вбачає за необхідне зазначити, що правовідносини між Державним підприємством "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" (орендодавець – за договором, позивач-2 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Прикарпаття" (орендар – за договором, відповідач у справі) виникли на підставі договору оренди нерухомого майна №17-О, який було укладено 31.07.2017 року, тобто до видачі наказу Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області від 22 січня 2019 року №7.
Разом з тим, як уже було зазначено вище, заборгованість виникла за період грудень 2020 - січень 2021, однак, до суду жоден з позивачів не звертався, відтак, військовий прокурор звернувся до суду, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними.
Слід також зазначити, що предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном за грудень 2020 - січень 2021 в сумі 91226,64 грн.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, на яку покладаються функції, серед яких представництво інтересів держави в суді у випадках і в порядку, передбаченому законом.
Статтею 131-1 Конституції України закріплено, що організація і порядок діяльності прокуратури визначається законом.
Відповідно до cт. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Частиною 3 вказаної статті Закону передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).
Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Враховуючи те, що термін «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст.ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
З урахуванням вищенаведеного, пред`явлення заступником керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону даної позовної заяви в інтересах держави в особі ДП «Укроборонпром», який був замінений судом на Фонд державного майна України та Державного підприємства “Івано-Франківський котельно-зварювальний завод”, як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах, викликано з метою захисту інтересів держави та здійснюється відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Згідно   ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Згідно   ст.174 Господарського кодексу України   однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1   ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як уже було зазначено вище, предметом спору є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про  стягнення орендної плати за користування нерухомим майном за грудень 2020 - січень 2021 в сумі 91226,64 грн.
Судом встановлено, що договір оренди нерухомого майна №17-О від 31.07.2017 укладений між сторонами в межах чинного законодавства України та є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Отже, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного 31.07.2017 року договору № 17-О/5 оренди нерухомого майна (приміщення).
До правовідносин оренди (найму) застосовуються положення Цивільного кодексу  України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України, а також приписи спеціального нормативно - правового акту Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції станом на момент виникнення договірних відносин – 31.07.2017).
Орендою, згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Частинами 1, 3, 6 статті 283 Господарського кодексу України обумовлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об"єктом оренди можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).
Згідно з частинами 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно  від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (стаття 286 Господарського кодексу України).
Приписами частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та     комунального майна" встановлено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана      вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України).
Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193   Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).
Нормою частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приписами статей 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що 01.08.2017 на виконанням умов договору сторони підписали акт приймання-передачі приміщень, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове користування відповідно до умов договору приміщення Компресорної станції позивача-2, що є предметом оренди та розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хриплинська, 11, площею 911,4 кв. метрів.
Відповідно до 3.1. договору визначено, що орендна плата перераховується орендарем щомісячно у строк не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним і спрямовується: 30% від суми орендної плати до державного бюджету, а 70% від суми орендної плати на рахунок орендодавця.
З пункту 3.2 договору вбачається, що орендна плата визначається на підставі Методики.
З доданих до матеріалів справи актів надання послуг № 481 від 21.12.2020 та № 9 від 28.01.2021 вбачається, що несплата відповідачем орендної плати за період грудень 2020 - січень 2021 складає 91226,64 грн.
Слід зазначити, що доказів сплати відповідачем зазначеної вище заборгованості суду не подано, разом з тим, останній не заперечує щодо виникнення у нього заборгованості перед позивачем.
Враховуючи вищенаведене, відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору не виконав взяте на себе зобов`язання щодо здійснення орендної плати за грудень 2020 по січень 2021 року в сумі 91226,64 грн, доказів сплати даної заборгованості матеріали справи не містять, відповідно суд приходить до висновку, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення заборгованість залишилася непогашеною, тобто має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають стягненню в судовому порядку.
Відповідно до   статті 276 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.
На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2021 року у справі №909/374/21 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Матеріали справи №909/374/21 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бонк Т.Б.

Суддя                                                                                          Матущак О.І.