П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/2772/21	
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року (суддя Білостоцький О.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 14.06.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне підприємство "Національні інформаційні системи", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Мін`юсту від 27.01.2021 року №313/5 "Про задоволення скарги ОСОБА_2 " від 21.05.2020 року, зареєстрованої 21.05.2020 року за №В-14458.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Мін`юст подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування поданої скарги апелянт наполягає на правомірності оспорюваного наказу, як такого, що прийнятого відповідно до статті 19 Конституції України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1128, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 травня 2020 року до Міністерства юстиції України від ОСОБА_2 надійшла скарга на рішення державного реєстратора виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Величко І.О. від 12.07.2017 року №36104317, №36103823, №36103385 щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки з кадастровими номерами 5110137600:19:012:0017, 5110137600:19:012:0016 (а.с. 68-69).
В обґрунтування поданої скарги зазначалося, що будинок АДРЕСА_1 , належав на праві приватної власності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 спадщину прийняв, однак тривалий час її оформленням не займався. Разом з тим, 21 травня 2020 року з метою отримання інформації щодо оформлення спадщини на вищезазначену нерухомість іншою спадкоємицею ОСОБА_6 ним було зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із зазначеного витягу скаржнику стало відомо, що нерухомість на підставі рішень державного реєстратора виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Величко І.О. від 12.07.2017 року №36104317, №36103823, №36103385 належить на праві власності іншій невідомій йому особі, яка ніколи не була спадкоємцем ОСОБА_5 .
В подальшому ОСОБА_2 дізнався, що майно вибуло із володіння ОСОБА_5 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 29 вересня 2010 року №2-5081/2010. Водночас, за твердженням заявника, в Єдиному реєстрі судових рішень вказане судове рішення відсутнє, що свідчить про його підробку та здійснення державним реєстратором незаконних реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на майно за іншою особою.
З огляду на вищезазначене ОСОБА_2 просив Міністерство юстиції України: скасувати реєстраційні дії; виправити технічну помилку, допущену державним реєстратором; тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; анулювати доступ державного реєстратора до Єдиного державного реєстру.
10 листопада 2020 року Мін`юст надіслав на електрону адресу загального відділу Білгород-Дністровської міської ради лист, яким повідомив,що 13 листопада 2020 року за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15 відбудеться засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора. Зазначено, що інформація про час та місце засідання Колегії розміщена на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за відповідним посиланням (а.с. 81, 122-123).
Крім того, згідно телефонограми без дати, за підписом начальника відділу інформаційно-технічного забезпечення діяльності Колегії Черниш В.В., Міністерством юстиції України 10 листопада 2020 року було здійснено спробу повідомити ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку, проте телефонний номер НОМЕР_1 не відповідав (а.с. 83 зв.бік).
12 листопада 2020 року ОСОБА_1 електронною поштою направив до Міністерства юстиції України клопотання, в якому просив надіслати на його електрону адресу копію скарги ОСОБА_2 та доданих до неї документів та відкласти розгляд скарги на одну годину з метою надання ним заперечень (а.с. 73-75).
Зазначене клопотання було зареєстровано Мін`юстом 12 листопада 2020 року о 16 год. 23 хв. за №33637-33-20, а також 18 листопада 2020 року о 10 год. 30 хв. за №В-32583 (а.с. 76,77).
13 листопада 2020 року відбулось засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, на якому було розглянуто скаргу ОСОБА_2 від 21.05.2021 року №В-14458 та складено Висновок (а.с. 85-86), у якому зазначено, що згідно з відомостями Державного реєстру прав на нерухоме майно, державним реєстратором Величком І.О. на підставі оскаржуваних рішень від 12.07.2017 року №№36104317, 36103823, 36103385, було зареєстровано право власності на житловий будинок та земельні ділянки за ОСОБА_7 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонному суду Одеської області від 27.09.2010 року у справі №2-5081/2010, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , визнано за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок та земельні ділянки.
Водночас Колегією встановлено, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонному суду Одеської області від 27 вересня 2010 року у справі №2-5081/2010 відсутнє у Реєстрі судових рішень.
Крім того, з ухвали Одеського апеляційного суду від 5 грудня 2019 року у справі №2-5081/2010 вбачається, що у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області відсутня цивільна справа №2-5081/2010 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, оскільки вона не розглядалась судом, на підтвердження чого надано довідку архіву Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Отже, матеріали цивільної справи та рішення суду відсутні у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області.
При цьому, відповідно до інформації з Державного реєстру прав, державним реєстратором Величком І.О. у порушення норм чинного законодавства не приймалося рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та направлення відповідного запиту до суду задля отримання копії відповідного судового рішення.
На підставі вищезазначеного Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції було рекомендовано: 
- частково задовольнити скаргу ОСОБА_2 від 21.05.2020 року;
- скасувати рішення від 12.07.2017 року №№36104317, 36103823, 36103385, прийняті державним реєстратором Величком І.О.;
- тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру прав державному реєстратору ОСОБА_1 строком на 3 (три) місяці;
- у частині інших вимог відмовити.
Листом від 21.12.2020 року Міністерство юстиції України повідомило ОСОБА_1 , що його клопотання від 12.11.2020 року про відкладення розгляду скарги та направлення йому її копії з додатками, було зареєстровано лише 18 листопада 2020 року. Водночас розгляд скарги Колегією відбувся ще 13 листопада 2020 року. Також ОСОБА_1 запропоновано ознайомитись з висновком Колегії на офіційному сайті Міністерством юстиції України (а.с.78-79).
27 січня 2021 року Міністерством юстиції України було прийнято наказ №313/4 (а.с. 85) згідно якого:
- частково задоволено скаргу ОСОБА_2 від 21.05.2020 року;
- скасовано рішення від 12.07.2017 року №№36104317, 36103823, 36103385, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Величком Ігорем Олександровичем;
- тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру прав державному реєстратору ОСОБА_1 строком на 3 (три) місяці;
- у частині інших вимог відмовлено.
Виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи".
Не погоджуючись із законністю зазначеного наказу, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про його скасування.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції погодився з доводами позивача про протиправність оспорюваного наказу.
Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді комісією Мін`юсту скарги та прийнятті оскаржуваного наказу було порушено низку вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого  постановою КМУ №1128 від 25.12.2015 року, стосовно повноважень відповідача на прийняття рішення, процедури розгляду скарги та своєчасності прийняття рішення, дотримання принципу рівності та прийняття особи участі у процесі прийняття рішення.
При цьому суд констатував, що не надає оцінки обґрунтованості висновку колегії Мін`юсту щодо допущення ОСОБА_1 порушень процедури перевірки правовстановлюючих документів, на підставі яких приймались рішення від 12.07.2017 року №№36104317, 36103823, 36103385.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову.
Так, спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України від 15.05.2003 року №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі - Закон №755-IV) та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1128 (далі - Порядок №1128).
Відповідно до частин першої - третьої статті 37 Закону №755-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.
Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.
Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.
Частиною п`ятою статті 34 Закону №755-IV передбачено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:
1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;
2) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника;
3) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;
3-1) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення, повідомлення або реєстраційної дії державного реєстратора та/або внесення відомостей до Єдиного державного реєстру;
4) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складення скарги.
До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.
Відповідно до частини шостої статті 34 Закону №755-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:
1) відмову в задоволенні скарги;
2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції; б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації; в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Пунктом 1 частини восьмої статті 34 Закону №755-IV передбачено, що Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті.
Згідно частин дев`ятої та десятої порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.
Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1128 для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.
Пунктом 5 Порядку №1128 передбачено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення:
1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги);
2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги;
3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги.
Відповідно до пункту 7 Порядку №1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.
Пунктом 8 Порядку №1128 передбачено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує:
1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження;
2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах;
3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;
4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);
5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Згідно пунктів 9-11 Порядку №1128 під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.
Суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).
Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.
Пунктом 12 Порядку №1128 передбачено, що за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.
З системного аналізу вказаних норм Закону №755-IV та Порядку №1128 слідує, що фактично розгляд скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора проводиться Комісією в два етапи, а саме:
- попередній розгляд скарги, під час якого Комісія з`ясовує питання, передбачені пунктом 5 Порядку №1128;
- розгляд скарги по суті, під час якого Комісія вирішує питання, передбачені пунктом 8 Порядку №1128.
Таким чином, недотримання особою, яка подає скаргу, передбачених законом вимог щодо її оформлення, виключає можливість розгляду скарги по суті та є безумовною підставою для відмови у її задоволенні.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №826/5575/17.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується доводами апелянта, ОСОБА_2 не було надано до скарги від 21.05.2021 року жодного доказу порушення його прав. Зокрема ОСОБА_2 не надав жодного доказу того, що він є спадкоємцем ОСОБА_5 , а також, що він прийняв спадщину, як про це зазначено ним у скарзі.
При цьому, колегія суддів також враховує, що ОСОБА_2 , як третя особа у даній справі надав суду письмові пояснення (а.с. 109-110), у яких, посилаючись на порушення ОСОБА_1 його прав, не спромігся навести саме, які його права порушені та чим це підтверджено.
Наведене свідчить, що Міністерством юстиції України розглянуло скаргу ОСОБА_2 в порушення приписів пункту 1 частини восьмої статті 34, абзаців восьмого та дев`ятого частини п`ятої статті 37 Закону №1952-IV та пункту 5 Порядку №1128.
Також апелянтом не спростовується, що скарга ОСОБА_2 на рішення державного реєстратора надійшла до Мін`юсту 21 травня 2020 року вх.№В-14458, її розгляд відбувся лише 13 листопада 2020 року, а наказ за її результатом прийнято аж 27 січня 2021 року, що є порушенням пункту 4 Порядку №1128, яким встановлено, що розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян".
До того ж, згідно до пункту 11 Порядку № 1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:
1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);
2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).
Між тим, відповідачем не надано суду доказів про належне сповіщення ОСОБА_1 , оскільки як встановив суд першої інстанції, повідомлення позивача засобами електронної пошти відбулося не на його адресу, а зі складених п`яти телефонограм вбачається, що телефони всіх зацікавлених у розгляді скарги осіб не відповідають (а.с. 83, 84), що ставить під сумнів викладену в них інформацію.
Крім того, як встановлено судом, 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 у відповідності до пункту 12 Порядку №1128 звернувся до Міністерства юстиції України із клопотання про відкладення розгляду скарги на одну годину та надання йому копії скарги та доданих до неї документів (а.с. 73-75).
Зазначене клопотання було двічі зареєстровано Мін`юстом 12 листопада 2020 року о 16 год. 23 хв. №33637-33-20, а також 18 листопада 2020 року о 10 год. 30 хв. за №В-32583 (а.с. 76, 77), проте 13 листопада 2020 року під час засідання Комісії зазначене клопотання до уваги прийнято не було, копії скарги не направлено. До того ж, листом від 21.12.2020 року Міністерство юстиції України повідомило заявника, що його клопотання від 12.11.2020 року було зареєстровано Мін`юстом лише 18 листопада 2020 року, тобто вже після засідання Комісії.
На переконання колегії суддів зазначені порушення відповідачем порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації вплинуло на права державного реєстратора ОСОБА_1 в частині надання йому можливості бути присутнім під час розгляду скарги, надати свої пояснення та обґрунтування своєї позиції, вислухати пояснення та аргументи скаржника та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі від 21.05.2020 року або встановлених відповідно до відомостей реєстрів. 
Тому, допущені відповідачем порушення порядку не можна визнати формальними та такими, що не впливають на дійсність оскаржуваного рішення.
Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2020 року у справі №520/7596/19 зазначав, що участь позивача на засіданні комісії спрямована на забезпечення права особи почути інформацію, яка розглядається стосовно нього і впливає на результати прийнятого рішення, та висловити свої аргументи. Особа, щодо якої приймається рішення, має право бути вислуханою, наводити доводи та докази на підтвердження своїх аргументів.
Резолюцією (77) 31 Про захист особи відносно актів адміністративних органів, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 28 вересня 1977 року, було визначено п`ять основних принципів, у тому числі серед них й право бути вислуханим. Право бути вислуханим є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури й означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи у справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене насамперед у справах, де передбачається прийняття "несприятливих" адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи.
Також Верховний Суд у постанові від 28 березня 2018 року у справі №826/19452/16 висловив думку, відповідно до якої посилання скаржника на те, що наявність формальних порушень процедурного характеру не може бути підставою для скасування спірного наказу, є необґрунтованими, оскільки важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду скарги безпосередньо пов`язана із забезпеченням права суб`єкта особи, інтересів якої вона стосується, на захист, зокрема надання нею відповідних пояснень з приводу правовідносин, що виникли. Тому, невиконання суб`єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.
Також апелянтом не спростовується, що як встановлено судом першої інстанції з 15 червня 2020 року в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №523/7802/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 : будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки кадастровий номер:5110137600:19:012:0016, площею 0,0400 га, земельної ділянки кадастровий номер: 5110137600:19:012:0017, площею 0,0200 га за тією ж адресою; визнання за позивачем права власності на вищезазначене нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_5 .
Тобто на момент розгляду скарги щодо нерухомого майна: будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:19:012:0016, площею 0,0400 га, земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:19:012:0017, площею 0,0200 га за адресою АДРЕСА_1 наявний судовий спір, що виключає повноваження Міністерства юстиції на розгляд зазначеної скарги, оскільки відповідно до пункту 1 частини 2 статті 37 Закону №1952-IV Мін`юст розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).
Доводи апелянта з цього приводу щодо неможливості Мін`юсту встановити наявність судового спору з порушеного у скарзі питання є безпідставними та не узгоджується його же твердженням про те, що оспорюваний наказ про задоволення скарги ОСОБА_2 прийнятого Міністерством юстиції України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
З урахуванням встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оспорюваного наказу, як такого, що не відповідає критеріям правомірності, переліченими у частині другій статті 2 КАС України.
Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, і наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга Мін`юсту задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов