ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 року	Львів	Справа № 500/6267/21 пров. № А/857/21797/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року (головуючого судді Мартиць О.І., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження м. Тернопіль повний текст судового рішення складено 22.11.2021) у справі №500/6267/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.09.2021 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просить зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 25 років 0 місяців 12 днів.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року задоволено позов повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №500/6267/21 та ухвалою суду від 31.12.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 15.06.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88 відсотків, а з 19.02.2020 58 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, на підставі подання Апеляційного суду Тернопільської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Відповідно до подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Апеляційним судом Тернопільської області 14.06.2017 №01-17/63/2017 стаж роботи ОСОБА_1 становить 25 років 0 місяців 12 днів. 
Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.06.2017 №01-15/108/2017 до стажу позивача включено: - службу в лавах Радянської Армії (26.11.1984 - 02.08.1985) - 08 місяців 08 днів; - стаж роботи на посаді народного судді Тернопільського районного народного суду Тернопільської області (12.02.1993 - 26.03.2004) - 11 років 01 місяць 15 днів; - стаж роботи на посаді судді Тернопільського міськрайонного суду (27.03.2004 - 02.09.2004) - 05 місяців 7 днів; - стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Тернопільської області (03.09.2004 - 14.06.2017) - 12 років 09 місяців 12 днів.
Позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявами про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, оскільки вважає, що щомісячне довічне грошове утримання його має становити 90 відсотків суддівської винагороди, а з 19.02.2020 на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2- р/2020 яким були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-УІІІ зі змінами 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Листом №6224-6225/К-02/8-1900/20 від 06.11.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про те, що відповідно до поданих ним заяв та довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018, з 01.01.2019, з 01.02.2019 та з 01.01.2020 позивачу проводились перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 48833,66 грн (55492,80*88%, де 55492,80 грн - розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 01.01.2020).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 в справі №500/3716/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії задоволено в повному обсязі та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди починаючи з 15.06.2017, з урахуванням фактично виплачених сум.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено частково. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі №500/3716/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди починаючи з 15.06.2017 по 18.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, залишити без розгляду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Листом від 03.06.2021 за №2789-2864/К-02/8-1900/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області при розгляді звернення позивача про виконання рішення суду повідомило, що підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15.06.2017, виходячи з стажу, який дає право на відставку 25 років 12 днів немає. 
Зі змісту листа від 10.08.2021 №4575-4230/К-02/8-1900/21 видно, що у грудні 2020 року на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 №500/1950/20 проведено перерахунок отримуваного позивачем щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 із врахуванням розміру суддівської винагороди згідно довідки Тернопільського апеляційного суду від 05.03.2020 №01-17/80/2020 з урахуванням частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Розмір щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2021 становить 107286,08 грн. (184976,00x58%).
На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 №500/1950/20 позивачу нарахована доплата за період з 19.02.2020 по 31.12.2020 в сумі 606695,81 грн.
Сума доплати 165929,45 грн за період з 06.10.2020 (з дня набрання законної сили вищезазначеного рішення суду) по 31.12.2020, нарахована на виплатну відомість, однак не виплачена, включена до загальної суми заборгованості (606695,81 грн) і внесена до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Так, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №500/1950/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.04.2020 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 05.03.2020.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Тернопільського апеляційного суду №01-17/80/2020 від 05.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
Не погоджуючись з проведеним перерахунком отримуваного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із стажу 24 роки 4 місяці 5 днів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).
Положеннями частини першої статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно з частиною п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Згідно положень частини першої статті 116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII (в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку), коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
З вищевказаного вбачається, що розмір щомісячного довічного грошового утримання, за наявності 20 років стажу на посаді судді та зарахованого стажу, дорівнює 80 відсотків суддівської винагороди і за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Апеляційним судом Тернопільської області 14.06.2017 №01-17/63/2017 стаж роботи ОСОБА_1 становить 25 років 0 місяців 12 днів. 
Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.06.2017 №01-15/108/2017 до стажу позивача включено: - службу в лавах Радянської Армії (26.11.1984 - 02.08.1985) - 08 місяців 08 днів; - стаж роботи на посаді народного судді Тернопільського районного народного суду Тернопільської області (12.02.1993 - 26.03.2004) - 11 років 01 місяць 15 днів; - стаж роботи на посаді судді Тернопільського міськрайонного суду (27.03.2004 - 02.09.2004) - 05 місяців 7 днів; - стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Тернопільської області (03.09.2004 - 14.06.2017) - 12 років 09 місяців 12 днів.
За приписами абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 було призначено на посаду судді до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, а тому, визначення стажу роботи на посаді судді повинен застосовуватися закон, чинний на час такого призначення, тобто, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI).
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 135 цього Закону, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується, також, стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ.
Частиною першою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ закріплено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Також, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Таким чином до стажу роботи, який дає судді право на відставку, повинен враховуватися також період проходження позивачем строкової військової служби.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-а, від 02 квітня 2019 року у справі №607/8578/17, від 14 березня 2019 року у справі №490/7796/17 та зазначений у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 у справі №500/3716/20 (пров. №А/857/4885/21).
Виходячи із заявлених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України вчинити певні дії, а саме здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 25 років 0 місяців 12 днів, судом враховано наступне.
Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.
Таким чином колегія суддів вважає правомірний вихід суду за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України зарахувати до стажу роботи на посаді судді позивача 24 роки 4 місяці 5 днів період проходження ним строкової військової служби 8 місяців 7 днів.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Щодо аргументів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.
31 березня 2021 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №240/12017/19 (адміністративне провадження № К/9901/15971/20) ухвалив постанову, в якій застосував шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справі про перерахунок та виплату заборгованості з пенсії. При цьому, Верховний Суд вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
В межах спірних правовідносин за позовом ОСОБА_1 є очевидним порушення, з боку пенсійного органу прав свобод та інтересів позивача щодо врахування його стажу як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 25 років 0 місяців 12 днів, що позивачу стало відомо з листа від 03.06.2021 за №2789-2864/К-02/8-1900/21 в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило, що підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15.06.2017, виходячи з стажу, який дає право на відставку 25 років 12 днів немає, а до суду позивач звернувся 29.09.2021, тобто строк звернення до суду в межах спірних правовідносин не пропущено.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №500/6267/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль