Постанова                            
Іменем України
 
16 лютого 2022 року                    
м. Київ
 
справа № 709/370/20
провадження № 61-16320св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 вересня 2018 року о 09 год. 15 хв. на автодорозі Чорнобай-Мельники ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 21101, д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на перехрестя з автодороги Бориспіль-Запоріжжя, не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, та здійснив зіткнення з автомобілем "Mersedes Sprinter", д.н.з НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 
02 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, 
і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. 
В результаті ДТП від пошкодження автомобіля «Mersedes Sprinter» він зазнав збитків, які полягають у відновленні вказаного автомобіля і складають 
88 666,00 грн та оплаті послуг евакуатора в розмірі 3 450,00 грн, всього 
92 116,00 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП згідно полісу ОСЦПВВНТЗ застрахована в ПАТ "Українська транспортна страхова компанія". Ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн за мінусом франшизи - 500,00 грн. ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" виплатила йому відшкодування у сумі 44 929,73 грн.
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 
28 листопада 2019 року в справі №709/1482/19у задоволенні його позову до ПАТ "Українська транспортна страхова компанія", третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відмовлено.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови 
в задоволенні вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу. В цій частині ухвалено нове рішення, яким зазначений позов задоволено частково. Стягнено з ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані 
з евакуацією транспортного засобу, в розмірі 3 000 грн, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін, вирішено питання про судові витрати. 
Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду 
у розмірі 44 186,27 грн (88 666,00 грн - 44 929,73 грн + 450,00 грн (послуги евакуатора)).
Внаслідок ДТП йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням власності, зокрема, неможливістю використовувати автомобіль за призначенням та отримання доходу, порушенням нормальних життєвих зв`язків, яку він оцінив у розмірі 
30 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду 
у розмірі 44 186,27 грн, моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.
Суд першої інстанції виходив із того, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці між вартістю відновлювального ремонту та проведеною страховою виплатою в сумі 43 736,27 грн (88 666,00 грн - 44 929,73 грн) та 450,00 грн за послуги евакуатора, оскільки витрати за послуги евакуатора в сумі 3 000,00 грн стягнуті постановою Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, а всього підлягає  стягненню 44 186,27 грн.
Додатковим рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 липня 2020 року заяву представника позивача - адвоката Манзар Т. В. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 6 226,00 грн та судовий збір в сумі 523,48 грн, 
а всього стягнено 6 749,48 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що надані представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Манзар Т. В. докази витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, відповідають статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вимогам статей 29, 30 Правил адвокатської етики, затверджених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 17 листопада 2012 року, та статей 627, 632, 901, 903 ЦК України, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 46 186,27 грн, що становить 62,26 % (46186,27 / 74186,27 х 100) від заявлених позовних вимог, 
з відповідача підлягає до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 
6 226,00 грн (10000,00 /100 х 62,26) та судовий збір у розмірі 523,48 гривень (840,80 / 100 х 62,26).
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 44 186,27 грн скасовано 
й ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди в сумі 44 186,27 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № АЕ/8781317 і ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, встановлений у розмірі 100 000,00 грн за мінусом франшизи 500,00 грн, то покладення обов`язку відшкодування майнової шкоди за рахунок особи, яка її завдала - ОСОБА_2 , можливе лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).
Оскільки таких законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком в межах ліміту відповідальності, передбаченого страховим полісом, не встановлено, то покладення обов`язку на ОСОБА_2 щодо відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 44 186,27 грн є необґрунтованим.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року додаткове рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення судового збору, зменшено суму судового збору, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 56,08 грн. В частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Апеляційний суд виходив з того, що судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам (6,67 %), що у грошовому виразі складає 56,08 грн. Додаткове рішення підлягає зміні лише в частині стягнення розміру судового збору.
Аргументи учасників справи
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову апеляційного суду 
в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині, в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін; стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що обставини справи помилково встановлені судом на підставі недопустимого доказу -  висновку експертного дослідження від 07 травня 2019 року та з порушенням частини четвертої статті 82 ЦПК України. Постановою Черкаського апеляційного суду від 
13 лютого 2020 року у справі № 709/1482/19 за його позовом до 
ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, встановлено обставини, що підтверджують необхідність стягнення різниці майнової шкоди з огляду на статтю 1194 ЦК України з винуватця ДТП - ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення проігнорував постанови Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 
11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц, Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. 
Крім того, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі 
№ 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати 
у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі 
№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнової шкоди, завданої йому пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений йому розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 
14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження 
№ 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі 
№ 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року 
у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 
2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
Оскільки судовими рішеннями у справі № 709/1482/19 встановлено, що ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в повній мірі виконала свій передбачений законом обов`язок, то різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) повинен відшкодувати винуватець ДТП - відповідач.
Крім того, в обґрунтування понесених реальних витрат суду надано належні та допустимі докази, які підтверджують витрати - акт виконання робіт 
№ ААВ-0526 від 29 травня 2019 року та квитанцію № 0383479 від 29 травня 2019 року, де сума зазначена без коефіцієнта зносу.
Судом апеляційної інстанції розглядалося питання про втрату товарної вартості автомобіля позивача, хоча даних вимог позовна заява не містила, та й взагалі дане питання не було предметом спору.
За таких обставин апеляційний суд зробив помилкові висновки, що законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком в межах ліміту відповідальності, передбаченого страховим полісом, не встановлено.
Зміст касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, тому 
в іншій частині судове рішення в касаційному порядку не переглядається.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі зазначено, що результат аналізу змісту касаційної скарги свідчить, що касаційна скарга може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), 
а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.
Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 
1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 
11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц, від 04 грудня 2019 року 
у справі № 359/2309/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 
04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 
02 жовтня 2018 рокуу справі № 709/1908/18 ОСОБА_2 визнаний винним 
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Встановлено, що 
04 вересня 2018 року о 09:15 він на автодорозі Чорнобай - Мельники, керуючи автомобілем ВАЗ 21101 (д.н.з. НОМЕР_1 ), при виїзді на перехрестя 
з автодорогою Бориспіль - Запоріжжя, не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, та здійснив зіткнення з автомобілем «Merсedes Sprinter» (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням  ОСОБА_1 , 
в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно поліса ОСЦПВВНТЗ 
№ АЕ/8781317 і ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, встановлений у розмірі 100 000 грн за мінусом франшизи у розмірі 500 грн. 
ПАТ "Українською транспортною страховою компанією" у період 
з 19 листопада 2018 року до 21 листопада 2018 року позивачу виплачено страхове відшкодування у сумі 44 929,73 грн. 
Згідно звіту № 119/10-18 про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, складеного 04 листопада 2018 року, вартість (розмір) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу Mersedes-Benz 316 CDI Sprinter 906 637, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 45 429,73 грн (за виключенням ПДВ на запасні частини, матеріали кольору), вартість відновлювального ремонту - 84 195,15 грн(а. с. 29 - 41).
Відповідно до рахунку № 477-18 розмір страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ: ринкова вартість ТЗ (С) - 479 024,10 грн; вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 11 683,34 грн; вартість необхідних для ремонту матеріалів - 8 584,66 грн; вартість складових що підлягають заміні - 63 927,15 грн; коефіцієнт фізичного зносу - 0,6064; розмір безумовної франшизи - 500,00 грн; вартість відновлювального ремонту - 84 195,15 грн; розмір матеріального збитку - 45 429,73 грн.
Сума страхового відшкодування визначається за формулою: Св = 45 429,73 - 500 + 0,00 = 44 929,73 грн.
Відповідно до акта виконаних робіт ПП ОСОБА_3 16 листопада 2018 року здійснював навантаження, перевезення та розвантаження автомобіля «Mersedes Sprinter» НОМЕР_3 . Вартість послуги складає 450,00 грн (а. с. 20, 21).
Відповідно до акта № ААВ-0526 виконання робіт (надання послуг) та квитанції від 29 травня 2019 року загальна вартість робіт (послуг) по відновлювальному ремонту автомобіля «Mersedes Sprinter» НОМЕР_3 складає 88 666, 00 грн (а. с. 16, 17).
Постановою Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі № 709/1482/19 рішення Чорнобаївського районного суду від 28 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу, скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ "Українська транспортна страхова компанія", третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задоволено частково. Стягнено з ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу 
в розмірі 3 000 грн, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін, вирішено питання про судові витрати (а. с. 26 - 28). 
Відповідно до висновку експертного дослідження від 07 травня 2019 року №156/18 майнова шкода, завданого власнику КТЗ Mersedes-Benz Sprinter унаслідок його пошкодження на дату проведення його огляду, становить 
70 112,86 грн (а. с. 42 - 63).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). 
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, 
з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку 
з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані 
з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Таким чином обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних 
з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі 
№ 6-691цс15 вказано, що «суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі 
№ 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі 
№ 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, 
у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих 
з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, 
в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, 
у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі № 709/1482/19 встановлено, що районний суд, визначаючи розмір страхового відшкодування за пошкодження автомобіля, обґрунтовано поклав в основу свого рішення звіт від 04 листопада 2018 року № 119/10-18 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням автомобіля «Mersedes Sprinter». Це дослідження виконане одразу після ДТП, з участю сторін, фахівцем у даній галузі, який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності. Позивач погодився з такою оцінкою заподіяної автомобілю шкоди і за власним бажанням отримав страхову суму. В той же час суд обґрунтовано відхилив посилання позивача на висновок експертного дослідження для визначення суми матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mersedes Sprinter» від 07 травня 2019 року № 156/18, який зроблений за ініціативою позивача лише після спливу 8-ми місяців після ДТП. Під час складання даного висновку до уваги взято акти огляду транспортного засобу від 16 листопада 2018 року, 13 січня та 15 квітня 2019 року, тобто набагато пізніше вчиненого ДТП та без участі страховика (відповідача) (а. с. 26 - 28).
За таких обставин апеляційний суд не врахував, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком -франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Тому суд першої інстанції установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, зробив правильний висновок, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 
Разом з цим, з урахуванням обставин, установлених у справі у справі 
№ 709/1482/19, така різниця, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача становить39 265,42 грн (вартість відновлювального ремонту згідно указаного звіту № 119/10-18 від 04 листопада 2018 року в розмірі 
84 195,15 грн - виплачене страхове відшкодування у розмірі 44 929,73 грн).
Крім того, суд першої інстанції також не звернув уваги, що у справі 
№ 709/1482/19 також вирішувалось питання стягнення зі страховика витрат, понесених позивачем 16 листопада 2018 року за послуги евакуатора по 
м. Черкаси в розмірі 450 грн, та встановлено, що ці витрати не пов`язані 
з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП, що відбулося 04 вересня 2018 року.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги,з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції частково, 
а постанова апеляційного суду повністю в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку 
з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати, 
а рішення суду першої інстанції - змінити, зменшивши розмір стягнення майнової шкоди до 39 265,42 грн.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених 
у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Враховуючи, що суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду та змінює рішення суду першої інстанції, то підлягає скасуванню 
і постанова апеляційного суду про перегляд додаткового рішення суду першої інстанції, а додаткове рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зменшивши розмір компенсації судових витрат позивачау зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам (55,62 %) - в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 
5 562,00 грн, а в частині судового збору до 467,65 грн.
У зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції позивач сплатив 1 681,60 грн. Розмір задоволених вимог ОСОБА_1 від оспорюваної у Верховному Суді суми становить 88,86 %. Тому відшкодуванню за рахунок відповідачапідлягають понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1 494,26 грн.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в частинівідмови в задоволенні позовної вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкодита постанову Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року про перегляд додаткового рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 липня 2020 року скасувати. 
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року в частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди змінити, зменшивши розмір її стягнення до 39 265,42 грн.
Додаткове рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 
02 липня 2020 року змінити, зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_2 судових витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу до 5 562,00 грн, на сплату судового збору до 467,65 грн, а загальну суму - до 6 029,65 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судові витрати на сплату судового збору понесені 
у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанціїв розмірі 1 494,26  грн.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року 
в змінених та скасованих частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук