Дата документу 30.03.2022 Справа № 318/1349/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 318/1349/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
№ 22-ц/807/1062/22                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Кочеткової І.В.
суддів:                 Дашковської А.В.,
Кримської О.М.
                        
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу запозовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,
із апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на заочне рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 року,
ВСТАНОВИВ
У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позову зазначала, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з відповідача на її користь стягуються аліменти по 1 260 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що дитини страждає на хронічне захворювання та потребує лікування, просила суд на підставі ст. 185 СК України стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі по 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з    ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн. починаючи стягнення з 07.07.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що неповнолітня дитина сторін страждає на хронічне захворювання та потребує постійного лікування, а тому є підстави для стягнення з батька дитини додаткових витрат по 1 500грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
13 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11.05.2021 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 посилається на його незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт вказує на те, що не був обізнаний про розгляд справи, не отримував копію позовної заяви і доданих до неї документів, внаслідок чого був позбавлений можливості надати суду свої заперечення проти позову і відповідні докази. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки остання не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру щомісячних додаткових витрати на сина у зв`язку з його хворобою. В справі відсутні докази наявності у дитини хронічного захворювання, розміру щомісячних витрат на лікування. Судом не обґрунтовано підстави визначення щомісячних додаткових витрат на суму 1500 грн. 
Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані ОСОБА_1 01.02.2022 року. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позову. 
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 17 грудня 2011 року до 29 серпня 2016 року (а.с. 6 зворот). 
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). 
Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29.08.2016 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій формі в сумі 500 грн., щомісячно, починаючи з 03.08.2016 до досягнення дитиною повноліття. 
За твердженнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплатив аліменти одноразово в сумі 5000 грн. у березні 2017 року, вказане також не заперечувалось останнім. 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позов про збільшення аліментів до 1500 грн.
Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 15.11.2017, зміненим постановою Апеляційного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року, збільшено розмір аліментів до 1 260 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.7,8).
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.
Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. 
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. 
За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, понесених додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Вирішуючи питання щодо розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно- курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів) .
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документа, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) , і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має захворювання на астму та потребує постійного лікування.
В матеріалах цивільної справи на підтвердження захворювання дитини сторін міститься копія консультативного висновку Запорізької обласної клінічної дитячої лікарні від 12.03.2020, копія виписки огляду алерголога та копія виписки із медичної картки амбулаторного ( стаціонарного) хворого (а.с.11-13). У вказаних медичних документах зазначений діагноз ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - бронхіальна астма змішана ІІ ст.
Разом з тим, із наданих позивачем доказів неможливо достовірно встановити, що вказане захворювання тягне за собою постійне тривале лікування певними ліками за рекомендацією лікарів та постійні витрати на їх придбання. 
Розрахунку щомісячних витрат на лікування дитини позивачем не надано, не зазначено, що ці витрати є додатковими у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України та що вони здійснюються позивачем поза межами коштів, які стягнуті як аліменти.
Таким чином, суд першої інстанції помилково визначив, що ОСОБА_1 надала належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні такі докази. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для щомісячного стягнення з відповідача в порядку ст.185 СК України додаткових витрат на дитину у розмірі 1500 грн., починаючи стягнення з 07.07.2020 та до досягнення дитиною повноліття.
Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження як факту постійного тривалого коштовного лікування неповнолітньої дитини сторін, так і тієї обставини, що розміру стягнутих з ОСОБА_2 аліментів не вистачає на забезпечення такого лікування.
Із доданої до апеляційної скарги довідки від 23.12.2021 видно, що відповідач працює на Запорізькій АЕС, регулярно отримує заробітну плату, із якої щомісячно стягуються аліменти, загальний розмір стягнення за 11 місяців 2021 року становив 77 949 грн. (а.с.89).
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутності підтвердження факту отримання відповідачем позовної заяви із доданими до неї копіями письмових доказів, що позбавило останнього права надати суду свої заперечення проти позову та відповідні письмові докази на підтвердження таких заперечень. 
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Враховуючи наведені вище норми права, інтереси дитини та враховуючи наявні в матеріалах справи медичні документи які підтверджують наявність у дитини захворювання, колегія суддів вважає справедливим стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1500 грн. одноразово, в іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Таким чином, оскаржуване рішення у відповідності до норм статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрати на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1500 грн. одноразово, в іншій частині позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  в особі представника - адвоката Темненко Валентини Олександрівни задовольнити частково.
Заочне рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 рокупо цій справі скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з    ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500,00 гривень (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) одноразово.
В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий                                                                І.В. Кочеткова

Судді:         А.В. Дашковська                                                                

О.М. Кримська