УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/469/21 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І. 
Категорія 3 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       15 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                       головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №286/469/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення житлового приміщення
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 червня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Вачко В.І. у м.Овручі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 29 березня 2021 року відкрите загальне позовне провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання надати рівноцінне житлове приміщення та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (а.с.37).

Заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2021 року про усунення недоліків та про уточнення позовної заяви про повернення житлового приміщення на праві власності надійшли до суду до винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у неї фактично відсутнє право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому вона зареєстрована та проживає. Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Кулініч Н.А. 10 лютого 2017 року оформлена спадщина на ОСОБА_2 на спірний житловий будинок. ОСОБА_2 не зареєстрована за спірною адресою та вона ( ОСОБА_1 ) не давала згоди на дарування і оформлення спадщини на вищевказане житлове приміщення. За свій рахунок вона ( ОСОБА_1 ) робить поточний і капітальний ремонт, оплачує комунальні послуги, а відповідач не погоджується добровільно повернути їй житлове приміщення, що нею ( ОСОБА_2 ) набуте без законних підстав.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити та повернути їй спірне житлове приміщення, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 , як споконвічному власнику. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час укладення договору дарування вона помилилася у сприйнятті правочину та його наслідків. Так, у момент надання згоди на дарування свого єдиного житлового будинку вона не розуміла, що розлучається з майном назавжди. Договір уклав її покійний чоловік, який був літньою людиною. З дня оформлення договору дарування та до цього часу вона проживає в будинку. Наполягає на тому, що якщо б вона подарувала житло, то мала б з`їхати, тобто поступитися місцем обдарованому. Якщо вона цього не зробила та залишилася у будинку проживати, то такі дії свідчать про те, що вона неправильно зрозуміла умови договору в літньому віці. На той час їй було 76 років та вона є неграмотною. Житловий будинок є єдиним нерухомим майном, в якому вона безперервно проживає з 1977 року та весь час самостійно сплачує комунальні послуги та робить ремонт. Після смерті обдарованого ОСОБА_3 переоформити на себе будинок вона не змогла у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок у неї викрала відповідач. Вважає, що діями приватного нотаріуса під час оформлення спадщини на ОСОБА_2 , згоди на оформлення якої не давала, вона була позбавлена права на своє житло. Вважає, що відповідач є недобросовісним набувачем спірного житлового будинку, яка заволоділа ним на неправовій підставі – спадкуванні. Крім того, в силу свого похилого віку вона потребує догляду, але весь час доглядає за нею лише одна дочка ОСОБА_4 , а не відповідач. Також переконана у тому, що згідно з інструкцією, яка є підставою для недійсності договору: «Договір дарування втратить силу, якщо дарувальник переживе обдарованого».

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Пояснила, що з часу укладення договору дарування спірного житлового будинку проживає у ньому. За нею відповідач не доглядає, а догляд здійснює інша дочка ОСОБА_4 . Переконана, що відповідач намагається будинок продати, а її залишити на вулиці.

Відповідач апеляційній скаргу не визнала. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснила, що успадкувала спірний житловий будинок після смерті свого сина, якому його подарував дідусь за згодою своє дружини, тобто позивача. Вона не змогла доглядати за позивачем у зв`язку із тим, що хворіла сама. Наразі хоче доглянути матір, але останню намовляє сестра. Наміру продавати будинок не має та позивача з будинку не виганяє, а навпаки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 29 серпня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар житловий будинок та земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходять в АДРЕСА_1 (а.с.15). Житловий будинок належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності, виданого Зарічанською сільською радою Овруцького району 22 травня 2010 року згідно з рішенням виконкому від 13 травня 2010 року №49, а земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №714753, виданого 17 червня 2011 року Зарічанською сільською радою Овруцького району Житомирської області. Договір посвідчений нотаріально.

У пункті 12 вищевказаного договору прописано, що дружина дарувальника, ОСОБА_1 , дає свою згоду на дарування житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій засвідчено Овруцькою державною нотаріальною конторою Житомирської області 29 серпня 2011 року за реєстром №2-1377.

Усі доводи апеляційної скарги відносно договору дарування спростовуються тим, що у матеріалах справи відсутні докази розірвання договору дарування за життя його сторонами. Також відсутні докази визнання договору дарування недійсним у судовому порядку в іншій справі. Окрім того, відповідно до положень частини першої ст.13 ЦПК України суд розглядає спір у межах заявлених вимог. У цій справі вимоги про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29 серпня 2011 року недійсним не заявлені. За таких обставин діє презумпція правомірності правочину (частина перша ст.204 ЦК України). Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір дарування втрачає силу, якщо дарувальник переживе обдарованого не грунтуються на нормах чинного законодавства та є надуманими.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_2 доводиться померлому матір`ю. Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. У відповідача в день відкриття спадщини після смерті сина виникло право на спадкування за законом по першій черзі, оскільки остання рішенням суду усунута від права на спадкування не була. Позивач ОСОБА_1 належить до другої черги спадкоємців за законом. Разом із тим, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У матеріалах справи відсутнє рішення суду, яке було б ухвалено у іншій справі, яким би ОСОБА_1 в порядку частини другої ст.1259 ЦК України одержала б право на спадкування після смерті ОСОБА_3 разом із спадкоємцями першої черги за законом, тобто разом із відповідачем ОСОБА_2 . У цій справі такі вимоги також не заявлені, а суд відповідно до диспозитивності цивільного судочинства може розглядати спір в межах лише заявлених вимог. Отже, позивач ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_3 до спадщини не закликана, а спірний житловий будинок до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , увійшов.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Кулініч Н.А. посвідчено, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 , є мати покійного ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , тобто відповідач. Житловий будинок належав померлому на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29 серпня 2011 року (а.с.16).

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом видано відповідачу без згоди позивача безпідставні, оскільки ОСОБА_1 належить до спадкоємців за законом другої черги та за наявності спадкоємців першої черги, тобто ОСОБА_2 , до спадщини не закликається, а тому її згода при оформленні спадщини не потрібна, навіть якщо позивач зареєстрована та проживає у спірному житловому будинку, оскільки право власності та право користування житловим будинком не є тотожними.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Ураховуючи викладене вище, відсутні підстави, визначені ст.1301 ЦК України, для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом згідно з вимогами закону.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За положеннями ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: