ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2022 р.           Справа№ 7/162/8 (12/182/23-12/198/24)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Чорногуза М.Г. 
 
секретар судового засідання Мельничук О.С., 
представники сторін:
від позивача - Вознюк Є.В.,
від відповідача - не з`явились,
від третьої особи 1 - не з`явились,
від третьої особи 2 - не з`явились,
від третьої особи 3 - не з`явились,
від третьої особи 4 - не з`явились,
від третьої особи 5 - не з`явились,
розглядає апеляційну скаргу 
Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" 
на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 (повний текст ухвали складено 14.12.2021)
про заміну сторони виконавчого провадження
у справі № 7/162/8 (12/182/23-12/198/24) (суддя Фесюра М.В.)
За позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз"
до Державного підприємства "Новоборовицький спиртовий завод"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
1.          Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
2.          Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
3.          Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжрегіонпостач" 
2.          Закрите акціонерне товариство "Укргаз-Енерго"
про стягнення 286746,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.04.2010 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Новоборовицький спиртовий завод" на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" 26 966 грн. 73 коп. боргу, 2 269 грн. 66 коп. витрат по сплаті державного мита та 93 грн. 40 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На виконання рішення Господарського суду Чернігівської області 10.08.2011 року видано відповідний наказ.
25.11.2021 року до Господарського суду Чернігівської області від Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" надійшла заява про заміну сторони у виконавчому провадженні №46093575, яке перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), щодо примусового виконання наказу від 26.04.2010 року, виданого Господарським судом Чернігівської області на виконання рішення суду по справі №7/162/8 (12/182/23-12/198/24), замінивши боржника - Державне підприємство "Новоборовицький спиртовий завод", на нового боржника - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт".
Заява обґрунтована тим, що внаслідок реорганізації ДП "Новоборовицький спиртовий завод" відбулося універсальне правонаступництво, у зв`язку з чим необхідно здійснити заміну боржника у зобов`язанні та виконавчому провадженні.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 року заяву Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" про заміну боржника - Державне підприємство "Новоборовицький спиртовий завод", на нового боржника - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" сторони у виконавчому провадженні №46093575 задоволено. Замінено сторону (боржника) виконавчого провадження ВП №46093575, з примусового виконання наказу, виданого господарським судом Чернігівської області 10.08.11 у справі №7/162/8 (12/182/23-12/198/24) на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.04.10 у справі №7/162/8 (12/182/23-12/198/24), Державне підприємство "Новоборовицький спиртовий завод", на його правонаступника - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ?Укрспирт?.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" є правонаступником прав та обов`язків ДП "Новоборовицький спиртовий завод" з дати видання Міністерством аграрної політики України наказу №651 від 14.10.2010 року, тобто з 14.10.2010 року, що зумовлює застосування правового механізму із заміни сторони виконавчого провадження, охоплене статтею 334 Господарського процесуального кодексу України.
Не погодившись із прийнятою ухвалою, Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ?Укрспирт? звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права. Зокрема скаржника вважає, що приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються, в той же час скаржник звертає увагу, що ДП «Новоборовицький спиртовий завод» перебуває в стані припинення.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп. та доказів направлення іншим учасникам у справі копію апеляційної скарги  і доданих до неї документів, які у них відсутні листом з описом вкладення.
12.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 року з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та доказами направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам у справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №7/162/8 (12/182/23-12/198/24) колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 року у справі №7/162/8 (12/182/23-12/198/24), витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №7/162/8 (12/182/23-12/198/24) за позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" до Державного підприємства "Новоборовицький спиртовий завод" про стягнення 286 746, 02 грн. та призначено розгляд справи на 16.02.2022 року.
31.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від стягувача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
04.02.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшли письмові пояснення в яких останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні 16.02.2022 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники відповідача, третьої особи 1, третьої особи 2, третьої особи 3, третьої особи 4 та третьої особи 5 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача, третьої особи 1, третьої особи 2, третьої особи 3, третьої особи 4 та третьої особи 5. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції  встановив наступне, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 334 ГПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Також відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво. 
Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису.
Як вже було зазначено вище рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.04.2010 року у справі №7/162/8 (12/182/23-12/198/24) позовні вимоги ВАТ "Чернігівгаз" до Державного підприємства "Новоборовицький спиртовий завод" про стягнення заборгованості у сумі 226966,73 грн задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства Чемерський спиртовий завод на користь Публічного акціонерного товариства Банк Демарк 226 966, 73 грн. боргу, 93,40 грн. витрат на інформаціно-технічне забезпечення судового процесу та 2 269, 66 грн. судового збору. Рішення залишено в силі постановою КАГС від 07.06.2011 року, на виконання видано наказ 10.08.2011 року.
На даний час виконавче провадження №46093575 знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
Як зазначає заявник постановою Кабінету Міністрів України № 672 від 28.07.2010 року було прийнято рішення про ліквідацію Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловостіта утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на базі майна концетну "Укрспирт", державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, в тому числі і на базі ДП "Новоборовицький спиртовий завод".
Згідно з наказом Міністерства аграрної політики України № 651 від 14.10.2010 року ДП "Новоборовицький спиртовий завод" було постановлено реорганізувати шляхом приєднання до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (код ЄДРПОУ 37199618, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1), далі - ДП "Укрспирт".
Пунктом 2 Наказу було визначено ДП "Укрспирт" правонаступником майнових прав і обов`язків реорганізованих державних підприємств в тому числі і ДП "Новоборовицький спиртовий завод" та створити на базі майна реорганізованих державних підприємств відокремлені підрозділи (філії) без прав юридичної особи.
Підпунктом 5.4 пункту 5 зазначеного Наказу, було зобов`язано голову комісії з припинення подати до міністерства на затвердження передавальні акти приймання-передачі майна, майнових прав та обов`язків і здати матеріали на зберігання до архівних установ відповідно до чинного законодавства.
На виконання Наказу Міністерства аграрної політики України № 651 від 14.10.2010 року, на базі ДП "Новоборовицький спиртовий завод" створено та зареєстровано відокремлений підрозділ (філія) ДП "Укрспирт", що підтверджується відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме записом: "Філія (інший відокремлений підрозділ), Новоборовицька філія Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", код ЄДРПОУ ВП:37404673, місцезнаходження: Україна, 15214, Чернігівська обл., Сновський р-н, село Нові Боровичі, вул. Заводська, буд.1.
Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" зареєстровано у реєстрі з 18.08.2010 року, ідентифікаційний код юридичної особи - 37199618.
Також згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - державне підприємство «Новоборовицький спиртовий завод» з реєстру не виключено, перебуває у стані припинення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
«Право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
У разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що «держава є відповідальною за борги державного підприємства, не дивлячись на те, що підприємство є окремою юридичною особою. Таким чином, держава є відповідальною за невиплату заявнику сум, присуджених йому рішеннями, що винесені проти такого підприємства. Суд вважає, що Уряд не продемонстрував, що підприємство мало достатню інституційну та операційну незалежність від держави, щоб звільнити державу від відповідальності за Конвенцією за дії чи бездіяльність цього підприємства. Таким чином, Суд вирішує, що держава є відповідальною за борги такого підприємства, як наведено у цій справі (див., наприклад, рішення у справі Garkusha v. Ukraine, заява № 4629/03, пункт 25, рішення від 13 грудня 2005 року; рішення у справі Martynov v. Ukraine) заява № 36202/03, пункт 23, рішення від 14 грудня 2006 року; та рішення у справі Solovyev v. Ukraine, пункт 20). Суд зауважує, що рішення суду від 4 листопада 2003 року та від 2 червня 2006 року залишалися невиконаними близько 4 років і 8 місяців та 2 років і 1 місяця відповідно. Суд нагадує, що він вже встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справах, які стосувалися аналогічних питань (див., наприклад, рішення у справі Garkusha, згадане вище, пп. 24-25, рішення у справі Mykhaylenky and Others, згадане вище, п. 55, та рішення у справі Voytenko, згадане вище, пп. 39-43). Розглянувши всі подані матеріали, Суд вирішує, що Уряд не надав жодного переконливого факту чи аргументу який дозволив би Суду дійти іншого висновку у цій справі. Таким чином, у цій справі має місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції» (STANKOVSKAYA v. UKRAINE, № 20984/04, § 25 - 30, ЄСПЛ, від 11 грудня 2008 року).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що «при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. …Отже, уже з дня державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» мало право здійснювати будь-які види господарської діяльності, які потребували ліцензій чи дозволів, на підставі ліцензій та інших дозвільних документів, отриманих підприємствами залізничної галузі, які знаходилися в процедурі припинення, включаючи ДП «Донецька залізниця».    З огляду на викладене вище висновки судів попередніх інстанцій про те, що відсутність в ЄДР запису про припинення ДП «Донецька залізниця» свідчить про те, що правонаступництво не відбулося, є помилковими. ...Державна реєстрація рішення про припинення    ДП «Донецька залізниця» була здійснена 25 листопада 2014 року. Таким чином, на момент звернення до суду ДП «Донецька залізниця» знаходилася в процедурі припинення більш як два роки, а на момент розгляду цієї справи судом касаційної інстанції - більше п`яти років. Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20) зазначено, що «забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності».
Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (частина друга статті 167 ЦК України).
На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (стаття 82 ЦК України).
Колегія суддів враховує, що ДП «Новоборовицький спиртовий завод» не має достатньої інституційної та операційної незалежності від держави. Саме держава прийняла рішення про приєднання ДП «Новоборовицький спиртовий завод» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" та його нереалізовувала протягом значного періоду часу. 
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.04.2010 року у даній справі не виконується протягом 11 років.
Колегія суддів звертає увагу, що процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. При цьому положеннями наведеної процесуальної норми не обмежено коло випадків заміни особи у спірних правовідносинах, які можуть бути підставами для процесуального правонаступництва, а також стадію судового процесу, на якій може бути здійснено таке правонаступництво.
Серед підстав заміни кредитора у зобов`язанні стаття 512 Цивільного кодексу України визначає правонаступництво.
Таке універсальне правонаступництво передбачено, зокрема, статтею 104 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями якої юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації, у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у частині 5 статті 4 передбачено, що в разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Злиття вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. 
Водночас чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, утвореної внаслідок злиття. 
Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення врегульований статтею 107 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.
Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється у результаті реорганізації.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями. При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх інстанцій про те, що правонаступництво не відбулось за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалась шляхом злиття. 
Отже, колегія суддів зазначає, що тлумачення вказаних норм свідчить, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. З урахуванням того, що згідно п. 2 наказу Міністерства аграрної політики України № 651 від 14.10.2010 року було визначено ДП "Укрспирт" правонаступником майнових прав і обов`язків реорганізованих державних підприємств в тому числі і ДП "Новоборовицький спиртовий завод", місцевий господарський суд правомірно встановив, що Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" є правонаступником прав та обов`язків ДП "Новоборовицький спиртовий завод" з дати видання Міністерством аграрної політики України наказу №651 від 14.10.2010 року.
Також, колегія суддів звертає увагу, що 
Аналогічні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2020 року у справі №296/443/16-ц та в постанові Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі №922/817/18.
Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).
На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19), Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі № 922/4519/14, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2020 року у справі №296/443/16-ц та Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі №922/817/18.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що, як вже було зазначено доводи апеляційної скарги зокрема стосуються обставин справи, які необхідно встановлювати під час розгляду справи по суті.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, питання вичерпності висновків суду, позиція колегії суддів ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 року у справі №7/162/8 (12/182/23-12/198/24) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 року у справі №7/162/8 (12/182/23-12/198/24) залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №7/162/8 (12/182/23-12/198/24).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.02.2022 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                М.Г. Чорногуз