УХВАЛА

18 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 480/3741/21
адміністративне провадження № К/990/6706/22  
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про виплату середнього заробітку,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Сумської обласної прокуратури, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила суд  прийняти судове рішення про виплату їй середнього заробітку за затримку виконання рішення суду з 27 листопада 2020 року по 19 квітня 2021 року в сумі 105620,13 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року, залишеними без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2021 року, позов задоволено. Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 27 листопада 2020 року по 19 квітня 2021 року в сумі 104553,26 грн, з урахуванням податків та зборів. 
18 лютого 2022 року Сумська обласна прокуратура повторно надіслала до  Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2021 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України переглянути оскаржені судові рішення, скасувати їх та відмовити в позові.
Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо питання «фактичного поновлення на посаді за рішенням суду у випадку необхідності одночасного застосування вимог статей 21, 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) щодо допущення працівника до роботи на підставі наказу уповноваженої особи, необхідною умовою (підставою) для видання якого є письмова заява працівника, положень пункту  3 постанови Kaбінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» щодо обов`язкового подання працівником трудової книжки  одночасно із зверненням щодо поновлення». 
Також Сумська обласна прокуратура послалася на те, що висновку Верховного Суду потребує питання «стосовно необхідності дотримання при поновленні на роботі установленої статтею 43 Конституції України заборони використання примусової праці, насамперед у випадках невідповідності рішення про поновлення заявленим працівником вимогам, за відсутності відповідного волевиявлення позивача чи його згоди працювати на посаді, відмінній від тієї, на яку позивач просив поновити».
Верховний Суд повторно зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Проаналізувавши доводи заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, так як зміст та мотиви касаційної скарги свідчать про те, що Сумська обласна прокуратура фактично не погоджується зі змістом судового рішення про поновлення на роботі у інший справі №480/6211/20 та просить сформувати висновок щодо норм, що не регулюють спірні правовідносини та судами у цій справі не застосовувалися. Крім того, указавши про ці норми, заявник не навів належної аргументації як саме висновок щодо цих положень закону впливає на правовідносини у спорі про стягнення середнього заробітку за невиконання рішення суду, що набрало законної сили та підлягало негайному виконанню в частині поновлення на посади, за обставин, установлених судами у цій справі та не спростованими відповідачем. Так, Сумська обласна прокуратура знову послалася на те, що позивач мала самостійно ініціювати процедуру примусового виконання судового рішення, а прокуратура не мала інформації щодо її перебування у трудових відносинах з будь-якою іншою організацією. Крім того, ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю, тому лише після припинення її виплати, її поновлено на посаді прокурора. Такі аргументи вже перевірялися Верховним Судом у первісній касаційній скарзі та були відхилені через їхню необгрунтованість. 
Крім того, в ухвалі Суду від 31 січня 2022 року заявнику вже роз`яснювалося, що такі питання, що безпосередньо порушує Сумська обласна прокуратура у цій справі, уже неодноразово вирішувалися Верховним Судом. Так, у справі №826/808/16 Верховним Судом сформовано висновок щодо застосування положень статті 236 КЗпП України у випадку працевлаштування працівника у період вимушеного прогулу. А у справі №640/19103/19 Суд висловив правову позицію щодо застосування, зокрема, як положень статті 236 КЗпП України, так і положень частини другої статті 18 Закону України «Про прокуратуру» щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі в органах прокуратури, у разі виконання звільненим працівником іншої роботи у період вимушеного прогулу. 
Отже, наведене свідчить про формальний підхід заявника до оформлення касаційної скарги та реализації ним права на касаційне оскарження. 
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, цитування норм законодавства, з посиланням на винятковість справи, необхідності формування єдиної правозастосовчої практики та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України. 
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.
Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, Суд не вирішує заяву про поновлення пропущеного процесуального строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про виплату середнього заробітку повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.  
Суддя                                                                                                         С.А. Уханенко