УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/8310/18
Провадження № 22-ц/4820/84/22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 січня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В., 
секретар судового засідання Філіпчук О. В.,
з участю сторін і їх представників 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/8310/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2021 року (суддя Вдовичинський А. В., повне судове рішення складено 01 жовтня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :
У грудні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що з 2007 року допомагав відповідачці у вирішенні різних побутових питань та питань ведення бізнесу. З серпня 2010 року вони із ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка. Проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці. Він приймав активну участь у забезпеченні добробуту, дозвілля та відпочинку сім`ї. Брав участь у вихованні сина відповідачки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оплачував його навчання та лікування. За час спільного проживання придбали диван, пральну та сушильну машину. Спільно вели і розвивали сімейний бізнес, а саме Торговий Центр «Каскад»», що знаходиться по АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 у 2008 році отримала кредит у банку у сумі 150000 доларів США, з її слів для будівництва Торгового центру «Каскад». Станом на серпень 2010 року заборгованість за кредитом складала близько 142000 доларів США. Кошти, отримані як дохід від діяльності готелю та усіх торгових залів торгового центру, були спрямовані на погашення кредиту. Крім того, влітку 2013 року він в погашення кредиту сплатив 33000 доларів США з його особистих коштів. Для сплати кредиту позичав кошти у своїх родичів. Платежі в погашення кредиту в установі банку вносив саме він. Розвиток спільного сімейного бізнесу забезпечував із доходів, які отримували як офіційний дилер електроінструменту ВАТ «Завод Фіолент», від автомийки, яку орендував, від надання власної квартири в найм. Він виконував усі роботи по готелю (поселення гостей, прибирання, проведення ремонтних робіт та ін.), займався організацією розміщення реклами. У вересні 2018 року припинили спільне проживання. ОСОБА_2 усе майно та кошти, які вони набули разом, залишила собі. За час фактичних шлюбних відносин цінність майна істотно збільшилася, а тому він має право на частку у цьому майні. 
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27 листопада 2019 року позивач просив встановити факт його проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 року по вересень 2018 року; визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення Торговий Центр «Каскад»», що знаходиться по АДРЕСА_2 .
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2021 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 року по серпень 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду у частині відмови у позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Суд не взяв до уваги те, що більша частина кредиту (142000 доларів США) була погашена у період спільного проживання, що стало можливим завдяки його трудовому та фінансовому внеску. Відповідачка не надала належних і допустимих доказів походження коштів, які були сплачені в погашення кредиту. Вважає, що повноцінне право власності на нерухоме майно виникло у ОСОБА_2 саме після сплати кредиту. Презумпція спільності майна подружжя поширюється і на те майно, яке нажито у період шлюбу, але зареєстроване на одного із подружжя.
ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові про встановлення факту проживання однією сім`єю. Посилається на невідповідність висновку суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Суд не взяв до уваги те, що свідки не давали показань з приводу їхнього спільного побуту, сімейного бюджету і спільних витрат. Вважає, що показання свідків і фотокартки не можуть бути визнані належним доказом на підтвердження вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 676/8607/18 встановлено, що місцем проживання ОСОБА_1 з 2010 року по 2018 рік був готель «Каскад», за проживання у якому він сплачував кошти. У цій справі ОСОБА_1 хотів установити факт перебування у трудових відносинах з нею як з фізичною особою-підприємцем, що свідчить про його бажання покращити свій матеріальний стан. Саме з кімнати готелю був виселений позивач з участю поліції і там були описані його речі. З посиланням на практику Верховного Суду вказує на те, що сам факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце установлені відносини, які притаманні подружжю. За відсутності належних і достатніх доказів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на необґрунтованість її доводів.
У засіданні апеляційного суду кожна із сторін і їх представники підтримали свою апеляційну скаргу.
Відповідно до пунктів 2, 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що 23 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 890/229-НКЛ 29 до Генерального договору про надання кредитних послуг № 890/228-ГД 41 від 23 травня 2008 року, згідно з умовами якої банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 150000 доларів США на добудову та реконструкцію нерухомості на строк до 22 травня 2018 року (а. с. 60, т. 2).
Випискою по особовому рахунку відповідачки у банку підтверджується остаточне погашення кредиту 13 серпня 2013 року (а. с. 4, т. 3).
Відповідно до акту державної приймальної комісії від 18 грудня 2008 року прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт - завершену реконструкцією 1/2 частину приміщення «Гріль-бару» по АДРЕСА_2 під магазин промислових товарів за проектною документацією, затвердженою ПП ОСОБА_2 , термін здійснення будівельно-монтажних робіт з серпня 2007 року по грудень 2008 року (а. с. 103-106, т. 1).
На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 січня 2009 року ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення, магазину по АДРЕСА_2 загальною площею 509,9 кв. м. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (а. с. 27-28, т. 2).
На підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 191267 та ЯИ № 191266 від 15 січня 2010 року ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0,0273 га і 0,0023 га по АДРЕСА_2 , цільове призначення яких для обслуговування приміщення бару (а. с. 24-25, т. 2).
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Висновок суду про задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю не відповідає обставинам справи і вимогам закону. До такого висновку суд першої інстанції прийшов за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які він визнав встановленими.
Відмову у позові про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності суд мотивував недоведеністю позовних вимог.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.
За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 1 статті 62 СК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Доказування є юридичним обов`язком сторін. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Згідно з частинами 1 і 2 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Факт ведення сторонами спільного господарства, наявності у них спільного побуту та бюджету належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджений. 
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 21 серпня 2007, підприємницька діяльність припинена 16 січня 2015 року (а. с. 111, т. 1; а. с. 207-209, т. 2). 
Документально підтверджені доходи позивача лише за 2010 рік - обсяг виручки від реалізації товарів 280170 грн. За 2011 - 2015 роки доходи відсутні (а.с. 112-115, т. 1; а.с. 168, т. 3). 
Сертифікатом ВАТ «Завод «Фіолент» засвідчено, що ОСОБА_1 був офіційним дилером, якому надано право розповсюджувати електроінструмент товариства і здійснювати його сервісне обслуговування. Термін дії сертифіката до 31 грудня 2010 року (а. с. 25, т. 1).
ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 28 березня 1996 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 98, 204-205, т. 2). 
Згідно з довідками Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області загальна сума доходу ОСОБА_2 за 2010 рік складає 219657,50 грн, за 2011 рік – 345216 грн, за 2012 рік – 301666 грн, за 2013 рік – 354007 грн, за 2015 рік – 146940 грн, за 2016 рік – 189530 грн, за 2017 рік – 375496 грн, за 2018 рік – 445441 грн (а.с. 99, 144, т. 1).
Наявність доходів у відповідачки за період з 2003 року по 2018 рік підтверджується також копією індивідуальної відомості про застраховану особу форми ОК-5 (а. с. 140-142, т. 1).
Здійснення ОСОБА_2 діяльності, її витрати за надання послуг підтверджується копіями квитанцій, договору на оренду місця під розміщення рекламної продукції від 18 грудня 2015 року, договору оренди від 01 січня 2017 року (а.с. 72-76, 100-107). 
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КП «Добробут» від 21 травня 2015 року (а.с. 35, т. 2). Відповідно до акту комісії від 20 травня 2015 року за вказаною адресою зареєстрований син ОСОБА_4 , але не проживає та відповідно до акту від 20 березня 2019 року не зареєстрована, але проживає мати ОСОБА_5 . Зі слів сусідів більше ніхто не проживав і не проживає (а.с. 34, 36, т. 2). 
Проживання ОСОБА_1 у зазначеній квартирі документально не підтверджено.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2019 року у справі № 676/8607/18, яке набрало законної сили 11 січня 2020 року, відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах. Судовим рішенням установлено, що місцем проживання ОСОБА_1 з 2010 року по вересень 2018 року був готель «Каскад», який належить ФОП ОСОБА_2 (а.с. 187-189, т. 2).
Відповідно до прибуткових касових ордерів ФОП ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 плату за проживання: № 961 від 23 жовтня 2016 року – 100 грн, № 986 від 22 листопада 2016 року – 300 грн, № 1175 від 24 січня 2018 року – 200 грн, № 3580 від 24 березня 2018 року – 180 грн, № 3591 від 05 квітня 2018 року – 200 грн, № 4120 від 18 серпня 2018 року – 300 грн (а.с. 53-55, т. 2).
У розписці про отримання ОСОБА_1 у позику коштів від ОСОБА_6 від 15 серпня 2017 року позивач зазначав своє місце проживання АДРЕСА_3 (а.с. 65, т. 2).
Оплату за отримані у ТОВ «Клініка вертеброревітології» послуги та за навчання у навчальному закладі здійснював ОСОБА_7 , що підтверджується рахунком-фактурою від 25 лютого 2013 року, квитанцією від 04 березня 2013 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 128 від 07 липня 2014 року, квитанціями від 23 січня 2015 року, 28 січня 2016 року, 16 серпня 2016 року, 02 лютого 2018 року, рахунками навчального закладу від 18 травня 2015 року, 06 грудня 2016 року (а.с. 40-49, т. 2).
Матеріалами справи підтверджується наявність боргів у ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою відділу Кам`янець-Подільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 16 грудня 2019 року на примусовому виконанні перебувало 8 виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 . Кошти від боржника для погашення боргів за вказаними провадженнями на депозитний рахунок відділу не надходили (а.с. 174, т. 2). 
Постановою державного виконавця відділу ДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції від 12 листопада 2009 року накладений арешт на майно боржника ОСОБА_1 , а саме на квартиру по АДРЕСА_4 (а.с. 39, т. 2).
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 262094,20 грн і пеню у сумі 16565,38 грн (а.с. 92, т. 2).
На підставі судового наказу № 2-н-426/09, виданого Кам`янець-Подільським міськрайонним судом 23 жовтня 2009 року, з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 стягнуто солідарно на користь АКІБ «УкрСиббанк» 54264,22 грн заборгованості за кредитним договором і 1579,73 грн.
Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Проте їм не відомі обставини ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Більшість свідків зустрічалися з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 лише 1-2 рази на рік під час святкування певних подій. 
Свідок ОСОБА_15 , який як працівник банку підтвердив обставини внесення позивачем коштів в погашення кредиту ОСОБА_2 , не володіє інформацією щодо походження цих коштів.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що диск з відеозаписом і фотокартки, що містяться на диску та приєднані до матеріалів справи щодо святкування певних свят (проведення обряду) є належним доказом на підтвердження позовних вимог. За встановлених обставин справи вони не можуть бути визнані належним доказом на підтвердження вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки не підтверджують наявність між сторонами у справі спільного побуту, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.
На думку колегії суддів суд першої інстанції припустився помилки, посилаючись як на доказ на підтвердження факту проживання однією сім`єю, на довіреність матері позивача ОСОБА_16 , видану ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .
Зазначений документ свідчить лише про надання відповідачці повноважень представляти ОСОБА_16 у державних, громадських, господарських та інших установах, підприємствах, організаціях при вирішенні питань, пов`язаних із захистом її прав та представництвом інтересів як фізичної особи-підприємця.
У силу частини 1 статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.
Отже, суд безпідставно визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які недоведені належними, допустимими і достатніми доказами.
З огляду на викладене заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що їх відносини із ОСОБА_1 без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету і взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не свідчать про те, що між ними склалися та мали місце відносини, що характеризують сім`ю.
Рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову необхідно скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у позові.
Разом з тим, правильним є висновок суду про відмову у позові про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності.
Як установлено право власності відповідачки на нежиле приміщення, магазин по АДРЕСА_2 загальною площею 509,9 кв. м зареєстровано 21 січня 2009 року. Відповідно до акту державної приймальної комісії від 18 грудня 2008 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - завершеної реконструкцією 1/2 частини приміщення «Гріль-бару» по АДРЕСА_2 під магазин промислових товарів будівельно-монтажні роботи тривали з серпня 2007 року по грудень 2008 року. 
ОСОБА_1 не надав доказів того, що нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_2 , що вартість майна суттєво збільшилася за рахунок його трудових чи грошових затрат, наявності у нього протягом 2011-2018 років доходів, які могли бути використані для покращення стану майна, розвитку спільної діяльності. 
Не знайшло свого підтвердження належними доказами і твердження позивача про сплату отриманого відповідачкою кредиту за рахунок його особистих коштів.
Наявність боргових зобов`язань у ОСОБА_1 , накладення державним виконавцем арешту на майно свідчить про його фінансову неспроможність. 
Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про наявність правових підстав для задоволення його вимог про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності.
Рішення суду у частині відмови у позові потрібно залишити без змін.
На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України зміні підлягає розподіл судових витрат. Документально підтверджені витрати ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги у сумі 1362 грн необхідно стягнути на її користь з ОСОБА_1 . 
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2021 року у частині відмови у позові про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності залишити без змін. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2021 року у частині задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у позові. 
 
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1362 грн (одна тисяча триста шістдесят дві гривні). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 27 січня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк 

І. В. П`єнта