УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

19 січня 2022 року 
м. Київ
справа № 520/7296/21
адміністративне провадження № К/9901/48624/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області
на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року 
у справі  №  520/7296/21
за позовом  Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «САН ОЙЛ» 
про стягнення штрафу,
В С Т А Н О В И В :
28 грудня 2021 року Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі - позивач; скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року, якими адміністративний позов залишено без розгляду з огляду на пропуск строку звернення до адміністративного суду.
8 лютого 2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
В касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій, залишаючи позов без розгляду, неправильно застосували положення частини першої статті 223 Господарського кодексу України та пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, з огляду на що дійшли помилкового висновку про те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду.
Скаржник зауважує, що судами попередніх інстанцій не було враховано правового висновку Верховного Суду, що міститься у постановах від 14 лютого 2019 року у справі № 813/4921/17 та від 21 червня 2019 року у справі №  910/11701/18.
Поміж іншого, скаржник звертає увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 29 травня 2018 року у справі № 910/23003/16, від 30 жовтня 2018 року у справі № 917/63/18, від 21 лютого 2019 року у справі № 383/458/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 157/883/16-ц, відповідно до якого суд застосовує позовну давність на підставі частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судового рішення.
Судом встановлено, що, залишаючи позов без розгляду, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з положень частин першої-третьої статті 122 КАС України, відповідно до яких позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого  цим Кодексом  або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.  Цим Кодексом  та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи  цим Кодексом  та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У межах спірних правовідносин питання сплати штрафів врегульоване  Законом України «Про рекламу», яким не встановлено спеціальних строків для звернення суб`єктом владних повноважень з відповідним адміністративним позовом до суду.
Частиною третьою статті 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  визначено, що у разі несплати суб`єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15 календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому  абзацами дванадцятим  і  тринадцятим частини дев`ятої  статті 7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу державного нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума санкції стягується в судовому порядку.
На підставі аналізу викладених норми, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позов про стягнення штрафних санкцій, який ґрунтується на підставі рішення органів Держпродспоживслужби, може бути поданий до адміністративного суду у тримісячний строк з дня спливу п`ятнадцятиденного терміну після отримання боржником рішення про накладення штрафу.
Оскільки суди встановили, що позовна заява у справі № 520/7296/21 подана позивачем більш як через три місяці після закінчення строку, визначеного  частиною другою  статті 122 цього Кодексу, позовна заява була залишена без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень  пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України та частини першої статті 250 Господарського кодексу України, відповідно до яких адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом, оскільки питання визначення процесуального строку звернення до адміністративного суду визначаються положеннями КАС України, який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері регулювання спірних правовідносин.
Суд також критично оцінює посилання скаржника на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 29 травня 2018 року у справі № 910/23003/16, від 30 жовтня 2018 року у справі № 917/63/18, від 21 лютого 2019 року у справі № 383/458/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 157/883/16-ц, оскільки спір у справі № 520/7296/21 виник з публічно-правових відносин, а тому висновки у цивільних та господарських справах не мають вирішального значення для формування єдиної правозастосовної практики в адміністративному судочинстві. До того ж сторони не заперечують правильність віднесення судами першої та апеляційної інстанцій цього спору до публічно-правових.
Натомість, мотиви суду апеляційної інстанції, якими він керувався при перегляді рішення суду першої інстанції у справі № 520/7296/21, відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 7 жовтня 2019 року у справі № 826/8233/17 та від 11 листопада 2019 року у справі № 826/19577/15, про що суд апеляційної інстанції і зазначив в оскаржуваній постанові. 
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що оскаржувані судові рішення є слушними, вмотивованими і такими, що ґрунтується на законі, зокрема положеннях статей 122, 240 КАС України. Правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, оскільки судами враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 7 жовтня 2019 року у справі № 826/8233/17 та від 11 листопада 2019 року у справі № 826/19577/15, а скаржником не наведено обґрунтованих підстав для необхідності відступу від цих правових висновків.
Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до  пункту 5 частини першої статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому  частинами другою,  третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Так згідно з пунктом 6 частини першої, частинами другою, третьою  статті 333 КАС України  у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або 2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених  статтями 280,  281,  287,  288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження у справі №  520/7296/21.
При прийнятті рішення про відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, сформовану в ухвалах від 22 січня 2019 року у справі № 0440/6951/18, від 04 лютого 2019 року у справі № 817/1548/18 та від 02 вересня 2019 року у справі № 761/8816/19 та від 23 березня 2020 року у справі №760/25080/19.
Керуючись статтями 121, 248, 328, 329, 333, 355, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №  520/7296/21 за позовом  Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «САН ОЙЛ» про стягнення штрафу.
2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк
Судді                                                                                                               Н.В. Коваленко
                                                                                                              В.М. Шарапа