Справа № 148/87/22 
Провадження № 33/801/237/2022
Категорія: 325 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Штифурко Л. А.
Доповідач: Якименко М. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року                                                                               м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Кугутюка О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2022 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у виді 120 годин суспільно корисних робіт, та стягнуто судовий збір в розмірі 496,20 гривень на користь держави.
Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що повний текст постанови отримав 17.02.2022, а тому вважає, що строк пропущений ним з поважних причин.
В апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки не повно з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки доказам. 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його адвоката Кугутюк О.В. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження. Вказав, що державним виконавцем при проведені розрахунку по аліментах було допущено помилку, а саме безпідставно зараховано штраф в сумі 8624, 14 грн по кримінальному провадженню, тобто по іншому виконавчому провадженню.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Кугутюка О.В., які апеляційну скаргу підтримали та просили поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, суддя апеляційний суду вважає, що клопотання слід задовольнити - поновити строк на апеляційне оскарження даної постанови та апеляційну скаргу задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи копію постанови ОСОБА_1 отримав 17.02.2022, а звернувся з апеляційною скаргою конвертом 28.02.2022.
Вказані обставини вказують на об`єктивну неможливість своєчасного оскарження постанови суду та поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому цей строк підлягає поновленню. 
Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Згідно п.2 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вище вимог не дотримано.
В протоколі про адміністративне правопорушення Серії ВАБ №773761 від 10.01.2022 зазначено, що ОСОБА_1 не сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості в сумі, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с. 2). 
Приймаючи рішення про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за  ч.1 ст.183-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена протоколом про адміністративне правопорушення; виконавчим листом; заявою та письмовими поясненнями  ОСОБА_4 ; письмовими поясненнями від 10.01.2022  ОСОБА_1   та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню. 
Однак з таким висновком суду не можна погодитись з огляду на таке.
Згідно з частиною 1 статті 183-1 КУпАП несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
З  об`єктивної сторони даний адміністративний проступок характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. 
Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, суддя апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП не підтверджуються зібраними по справі доказами.
З наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментах з липня 2021 року по грудень 2021 року вбачається, що державним виконавцем Галіза Ю.О. встановлено, що ОСОБА_1  станом на 31.12.2021 має заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму в розмірі 23792,14 грн. (з урахуванням суми заборгованості станом на 01.07.2021 - 8624, 14 грн.) (а.с.7).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на те, що борг в сумі 8624, 14 грн., який вказаний в розрахунку заборгованості виник не з його вини, оскільки підприємством на якому він працював, щомісячно стягувались з його зарплати кошти на аліменти і не було заборгованості та при звільнені підприємством повернуто виконавчі листи про стягнення аліментів на дітей. 
ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС щодо перерахунку заборгованості по аліментах та на його вимогу державним виконавцем надано новий розрахунок, з якого слідує, що наявна заборгованість по сплаті аліментів з липня 2021 року по січень 2022 року. При цьому в даному розрахунку зазначено, станом на 01.07.2021 заборгованість відсутня (а.с. 31).
З довідки № 498 від 28.07.2021, яка видана Тульчинською філією ДП «Укрветсанзавод» слідує, що товариством на якому працював скаржник стягувались кошти по двох виконавчих провадженнях по аліментах за виконавчим листом №148/388/13 та по іншому виконавчому провадженні (а.с. 23). 
Під час апеляційного перегляду встановлено, що державним виконавцем при проведені розрахунку заборгованості по аліментах було допущено помилку, а саме безпідставно зараховано суму - 8624, 14 грн, що в свою чергу збільшено розмір заборгованості по аліментах та слугувало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Тобто в розрахунку сума боргу 8624, 14 грн. є помилково врахованою, яка виникла внаслідок обрахунку державним виконавцем і не відноситься до сплати аліментів.
На вказане суд першої інстанції увагу не звернув і не дав цьому належної правової оцінки.
Суддя апеляційного суду звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції в судовому засіданні пояснив, що заборгованість в сумі 8624, 14 грн., яка зазначена в розрахунку заборгованості з нього стягнута, однак суд першої інстанції при розгляді справи належним чином не з`ясував дану обставину, натомість зазначив, що вина останнього доведена наявними в справі та дослідженими доказами.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
З наданого скаржником розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню вбачається, що станом на 01.02.2022 заборгованість становить 17 786,00 гривень, яка сплачена 15.02.2022 і заборгованість відсутня.
Разом з тим, для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді несплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів понад шість місяців.
Тобто заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів понад шість місяців.
З урахуванням наведеного, суддя звертає увагу на те, що протокол складено передчасно, що в свою чергу  ОСОБА_1 незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності.
Враховуючи зазначене, вважаю, що судом було застосовано спрощений підхід до судового розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, що є неприпустимим.
Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, суддя апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП не підтверджуються зібраними по справі доказами. Оскільки, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 та 280 КУпАП належним чином не перевірив і не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності, та не дав їм належної правової оцінки.
Оскільки винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та«Барбера, Мессегеі Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
В ході апеляційного розгляду  ОСОБА_1 заперечував наявність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ч.1  до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
          Застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, суддя апеляційного суду дійшла висновку про те, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП не доведена.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
З урахуванням наведеного, враховуючи порушення, які були допущені судом при розгляді адміністративної справи, суддя вважає, що постанову суду слід скасувати, а провадження закрити за відсутністю у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого с ч.1 ст.183-1 КУпАП. 
Керуючись ст.ст. 247, 294  КУпАП, суддя - 
       
П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2022 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі відносно  ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя                                                           М. М. Якименко