Ухвала
10 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 758/4929/17
провадження № 61-1531ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Сушко Л. П., Гаращенка Д. Р.,від 21 грудня 2021 року у справі за позовом державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» «НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: товариство з обмеженою відповідальністю «АТА», приватне акціонерне товариство «Квазар», Національна академія наук України, про витребування майна,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року державне підприємство «Науково-дослідний інститут мікроприладів» «НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України (далі - ДП «НДІ мікроприладів») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: товариство з обмеженою відповідальністю «АТА» (далі - ТОВ «АТА»), приватне акціонерне товариство «Квазар» (далі - ПрАТ «Квазар»), Національна академія наук України (далі - НАН України), про витребування майна.
Позов ДП «НДІ мікроприладів» мотивовано тим, що з його володіння, поза його волею вибули нежилі приміщення, розташовані в адміністративно-лабораторному корпусі за адресою: вулиця Північно-Сирецька, 3 у місті Києві, а саме, нежитлове приміщення № 2/11 (літ. А9) загальною площею 3 386,8 кв. м. Під час передання цілісного майнового комплексу позивача у володіння НАН України, площа адміністративно-лабораторного комплексу становила 9 518,4 кв. м та була значно більшою, ніж та, право власності на яку оформлене державою в особі НАН України у 2013 році - 6 178,4 кв. м. Зменшення зареєстрованої площі адміністративно-лабораторного комплексу відбулося внаслідок виготовлення на замовлення інституту 23 березня 2011 року технічного паспорте на громадський (виробничий) будинок АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № 14051), у якому зазначена загальна площа вказаного об`єкта 6 178,4 кв. м. У подальшому з`ясовано, що правовстановлюючі документи на групи приміщень № 1 та № 2 адміністративно-лабораторного комплексу вже були оформлені ТОВ «АТА». Так, 16 грудня 2004 року між відкритим акціонерним товариством «Квазар» і ТОВ «АТА» було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення № 2 першого поверху - приміщення їдальні в літері А9, загальною площею 542,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 . 10 серпня 2007 року між ВАТ «Квазар» і ТОВ «АТА» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, яким відчужено нежилі приміщення в літері А9 першого поверху, загальною площею 875,1 кв. м за цією адресою.
Позивач вважав, що ВАТ «Квазар» не мало права відчужувати ці приміщення, оскільки вони не увійшли до його статутного капіталу в процесі роздержавлення і були закріплені за ДП «НДІ мікроприладів».
В подальшому спірне майно, а саме виробничі приміщення № 2/11 
(в літері А9) загальною площею 3 386,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ТОВ «АТА» незаконно відчужило на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу. 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 жовтня 
2020 року у задоволенні позову ДП «НДІ мікроприладів» відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу ДП «НДІ мікроприладів» залишено без задоволення, рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року залишено без змін. 
При цьому апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання 
ТОВ «АТА» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року касаційну скаргу ТОВ «АТА» задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в частині вирішення клопотання ТОВ «АТА» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року клопотання ТОВ «АТА» про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено частково, стягнуто із ДП «НДІ мікроприладів» на користь 
ТОВ «АТА» понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
24 січня 2022 року засобами поштового зв`язку представник ТОВ «АТА» - адвокат Капуловський А. В. подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року та посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив вказану постанову в частині залишення без задоволення клопотання ТОВ «АТА» скасувати та прийняти нове рішення, яким клопотання ТОВ «АТА» задовольнити, стягнувши із ДП «НДІ мікроприладів» на користь ТОВ «АТА» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31 000 грн.
Таким чином розмір оспорюваної суми за касаційною скаргою становить 31 000 грн.
Заявник стверджує, що апеляційним судом не зазначено в чому саме полягає необґрунтованість та неспівмірність заявлених ТОВ «АТА» до стягнення витрат на правничу допомогу, не наведено обставин справи, які могли б свідчити про неспівмірність відповідних сум стягнення, чи їх невідповідність «реальному» обсягу (часу) наданої правничої допомоги в межах відповідної справи.
Зазначає, що звертаючись з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги ДП «НДІ мікроприладів» не наведено доводів, які б вказували на неспівмірність заявлених до стягнення витрат. 
Вважає, що доводи позивача в клопотанні про зменшення витрат мають характер суб`єктивних і не підтверджених домислів, які не спростовують підстав для стягнення на користь ТОВ «АТА» витрат на правничу допомогу.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, у постановах Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі № 235/4969/19, від 09 липня 2019 року у справі № 923/726/18, від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 
(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.
Апеляційним судом встановлено, що ТОВ «АТА» просило стягнути із позивача витрати понесені на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 36 000 грн, які у відповідності до наданого розрахунку, включають в себе зокрема моніторинг стану розгляду справи, отримання копії апеляційної скарги, ознайомлення із змістом апеляційної скарги, підготовка та подання відзиву, аналіз та опрацювання відзиву поданого НАН України.
На підтвердження розміру понесених судових витрат ТОВ «АТА» до суду апеляційної інстанції було надано суду: 1) договір про надання правової допомоги; 2) розрахунок наданих послуг; 3) документи про оплату послуг.
ДП «НДІ мікроприладів» заперечувало проти задоволення клопотання ТОВ «АТА» про відшкодування витрат на правничу допомогу з огляду на їх неспівмірність із наданими послугами та обставинами справи. 
Апеляційний суд, врахувавши складність справи, обсяг та вид наданих послуг на стадії апеляційного перегляду справи, критерії реальності витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про відшкодування ТОВ «АТА» витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.
Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Верховний Суд уже викладав у своїх постановах, зокрема від 31 жовтня 2018 року в справі № 335/9780/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржене судове рішення відповідно до таких висновків.
Підстав для відступу від вказаних висновків Верховного Суду колегією суддів не встановлено.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України.
Керуючись статтями 388, 389, пунктом 5 частини другої статті 394ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у цивільній справі № 758/4929/17.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      В. В. Шипович
 
       Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта