29.12.21
22-ц/812/2376/21
Справа №490/4876/21 Головуючий суду першої інстанції – Саламатін О. В.
Провадження №22-ц/812/2376/21  Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.                      

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року                                                              м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, ухвалене за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат,
У С Т А Н О В И В:
11 червня 2021 року Державна іпотечна установа подала до суду зазначений позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який обґрунтовувала наступним.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 898 146,62 грн та судові витрати в сумі 1950 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року у виконавчому провадженні з виконання вищезазначеного рішення суду замінено стягувача з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на Державну іпотечну установу.
Позивач зазначав, що у період з 12 травня 2018 року по 12 травня 2021 року боржниками не виконано свого обов`язку щодо повернення грошових коштів, у зв`язку з чим у Державної іпотечної установи на підставі ст. 625 ЦК України виникло право на стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 трьох відсотків річних в сумі 37 147,73 грн та інфляційних витрат в сумі 80 614,35 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, Державна іпотечна установа просила стягнути з відповідачів 117 762,08 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 29 червня 2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провадити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам запропоновано надіслати суду та учасникам справи відзив на позовну заяву та докази на обґрунтування наявних заперечень.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 03 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , щодо заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. 
ОСОБА_1 скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позову, він посилався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження права вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором. Також відповідачем заперечено правильність здійснених позивачем розрахунків.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року позов Державної іпотечної установи задоволено.
З ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 117 762,08 грн.
Також з відповідачів на користь Державної іпотечної установи стягнуто судовий збір по 1135 грн з кожного.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги Державної іпотечної установи є обґрунтованими та підтверджені наданими доказами.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У апеляційній скарзі відповідач зазначав, що суд порушив його права, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження. Такий розгляд привів до неповного з`ясування обставин справи. Також відповідач заперечував проти наявності у позивача права на звернення з позовом до суду та правильність здійснених нарахувань.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2008 року ОСОБА_1 отримав від ПАТ «Банк Фінанси та кредит» кредит в сумі 770 000 грн зі сплатою 16% річних, а відповідно до додаткової угоди від 30 квітня 2008 року – 18,5% річних за користування коштами.
08 лютого 2008 року між тими ж сторонами, а також ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого вона поручалася за виконання ОСОБА_1 умов вищезазначеного кредитного договору.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 08.02.2008 в сумі 898 146,62 грн, а також судові витрати на суму 1950 грн.
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, за умовами якого позивач набув право вимоги за вищезазначеним кредитним договором.
Відповідно до довідки станом на 17.09.2015 залишок заборгованості за кредитним договором становив 412 000 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року, яку залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року, замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання вищезазначеного рішення суду з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на Державну іпотечну установу.
Згідно з розрахунком заборгованості позивача у відповідачів наявний обов`язок за період з 12 травня 2018 року по 12 травня 2021 року по сплаті 3% річних за порушення грошового зобов`язання в сумі 37 147,73 грн та інфляційних втрат в сумі 80 614,35 грн, а всього 117 762,08 грн.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 статті 611 цього Кодексу).
Відповідно до частин 1 та 3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також вищезазначені положення законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки позивачем доведено, а відповідачами не спростовано наявність заборгованості, стягнутої рішенням суду від 06.04.2010, у сумі 412 000 грн.
Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо здійсненого розрахунку.
За період з 12.05.2018 до 12.05.2021 розрахунок сум за ст.625 ЦК України є таким: інфляційні втрати – 84 062.65 грн, 3% річних – 37 113.87 грн.
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за наступною формулою: інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% – (сума боргу), де: (сума боргу) – сума простроченого боргу;
(індекс інфляції) – добуток щомісячних індексів за відповідний період.
Сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати –  412 000.00 грн.
Період, за який нараховуються інфляційні втрати: з травня 2018 року по квітень 2021 року.
Індекс інфляції, відповідно до даних Державної служби статистики, надрукованих у газеті «Урядовий кур`єр», складав у травні 2018 року - 100.0 %, у червні 2018 року - 100.0 %, у липні 2018 року - 99.3 %, у серпні 2018 року - 100.0 %, у вересні 2018 року - 101.9 %, у жовтні 2018 року - 101.7 %, у листопаді 2018 року - 101.4 %, у грудні 2018 року - 100.8 %, у січні 2019 року - 101.0 %, у лютому 2019 року - 100.5 %, у березні 2019 року - 100.9 %, у квітні 2019 року - 101.0 %, у травні 2019 року - 100.7 %, у червні 2019 року - 99.5 %, у липні 2019 року - 99.4 %, у серпні 2019 року - 99.7 %, у вересні 2019 року - 100.7 %, у жовтні 2019 року - 100.7 %, у листопаді 2019 року - 100.1 %, у грудні 2019 року - 99.8 %, у січні 2020 року - 100.2 %, у лютому 2020 року - 99.7 %, у березні 2020 року - 100.8 %, у квітні 2020 року - 100.8 %, у травні 2020 року - 100.3 %, у червні 2020 року - 100.2 %, у липні 2020 року - 99.4 %, у серпні 2020 року - 99.8 %, у вересні 2020 року - 100.5 %, у жовтні 2020 року - 101.0 %, у листопаді 2020 року - 101.3 %, у грудні 2020 року - 100.9 %, у січні 2021 року - 101.3 %, у лютому 2021 року - 101.0 %, у березні 2021 року - 101.7 %, у квітні 2021 року - 100.7 %.
Розрахунок інфляційних втрат з травня 2018 року по квітень 2021 року становить: * (100.0/100) * (100.0/100) * (99.3/100) * (100.0/100) * (101.9/100) * (101.7/100) * (101.4/100) * (100.8/100) * (101.0/100) * (100.5/100) * (100.9/100) * (101.0/100) * (100.7/100) * (99.5/100) * (99.4/100) * (99.7/100) * (100.7/100) * (100.7/100) * (100.1/100) * (99.8/100) * (100.2/100) * (99.7/100) * (100.8/100) * (100.8/100) * (100.3/100) * (100.2/100) * (99.4/100) * (99.8/100) * (100.5/100) * (101.0/100) * (101.3/100) * (100.9/100) * (101.3/100) * (101.0/100) * (101.7/100) * (100.7/100) = 120.40355668110954 %.
Таким чином, сума інфляційних втрат за вказаний період становить:
412 000.00 грн. х (120.40355668110954 % / 100%) – 412 000.00 грн. =  84 062.65грн.
Розрахунок трьох процентів річних від простроченого грошового зобов`язання здійснюється за наступною формулою: сума х (3 % / 100%) х (Період / Рік). (Cума) – сума заборгованості;
(Період) – кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання;
(Рік) – кількість днів у році (365 або 366).
  Сума боргу (грн)	  Період заборгованості	  Кількість днів у періоді	  Кількість днів у році	3% річних	
  	  	  	  		
412000.00	12.05.2018 31.12.2018	234	365	7923.95	
412000.00	01.01.2019 31.12.2019	365	365	12360.00	
412000.00	01.01.2020 31.12.2020	366	366	12360.00	
412000.00	01.01.2021 12.05.2021	132	365	4469.92	
  	Разом	  	  	37113.87	

Таким чином, сума 3% річних за вказаний період становить  37 113.87 грн.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного колегія суддів констатує, що у відповідачів за період з 12.05.2018 до 12.05.2021 наявна заборгованість за інфляційними втратами у сумі 84 062,65 грн та 3% річних у сумі 37 113,87 грн.
Оскільки суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог, то наявні підстави для стягнення з відповідачів інфляційних втрат на суму 80 614,35 грн та 3% річних на суму 37 113,87 грн, що разом становить 117 728,22 грн.
За такого наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 у вигляді зміни рішення суду у частині стягнутої суми відсотків та загальної суми нарахувань.
Що ж стосується тверджень відповідача про те, що позивач не мав права на пред`явлення позову про стягнення вимог за ст.625 ЦК України, оскільки є сумніви у переході до нього прав стягувача, а також на пред`явлення вимог з 12 травня 2018 року, то колегія суддів їх відхиляє, бо вони спростовуються дослідженою ухвалою суду про заміну стягувача на Державну іпотечну установу та вимогами ст.514 ЦК України, відповідно до яких до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні.
Що ж стосується доводів скарги про те, що суд першої інстанції не повинен був розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, то вони є необґрунтованими.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становив 2270 грн, з 1 липня – 2379 грн.
Отже на момент відкриття провадження у справі (29 червня 2021 року) ціна позову (117 762,08 грн) не перевищувала сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000 грн).
Справа, яка переглядається, не відноситься до таких, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, тому, врахувавши вимоги частини третьої вказаної статті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Доводи скарги про неврахування позиції відповідача та порушення принципу змагальності не заслуговують на увагу, оскільки судом були враховані всі доводи сторін, а судове рішення ухвалено на підставі повного та всебічного розгляду справи.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду змінено на 0,03%, то на розподіл судових витрат це не впливає.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року змінити в частині нарахування боргу за ст.625 ЦК України.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку за період з 12 травня 2018 року до 12 травня 2021 року на користь Державної іпотечної установи 117 728,22 грн, з яких інфляційні втрати у сумі 80 614,35 грн та 3% річних у сумі 37 113,87 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                             О. В. Локтіонова

Судді              С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.