КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №362/4946/16                                                                                Головуючий у І інстанції Марчук О.Л.
Провадження №22-ц/824/71/2022                                                             Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
 
судді-доповідача                                          Голуб С.А.,  
           суддів:                                                            Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання     Сакалоша Б.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соломонова Вікторія Вікторівна, про визнання недійсним договору,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний № 12614864 від 12 листопада 2013 року (бланк серії САК № 3521330) є власником  земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий № 322148501:01:052:0071, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 . Проте, при оформленні будівництва на цій ділянці, отримав Витяг з Державного Земельного кадастру № НВ-3206919082016 від 21 липня 2016 року, згідно якого право власності на вказану земельну ділянку було перереєстровано на ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що з відповідачем ОСОБА_3 він не знайомий та доручення йому на відчуження спірної земельної ділянки не надавав та такого наміру не мав, кошти від її продажу не отримував.
На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий № 322148501:01:052:0071, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 , укладений 25 липня 2014 року  на підставі доручення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соломоновою В.В.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що у нього була відсутня воля на укладення спірного правочину та на укладення довіреності, однак суд всупереч вимогам чинного законодавства наявність волевиявлення у позивача на укладення правочину не встановив. Також судом першої інстанції не було роз`яснено позивачу право на заявлення клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для встановлення підроблення його підпису на довіреності від 2 травня 2014 року, отже позивачу не було забезпечено можливості доведення обставин на які він посилається як на підставу заявлених позовних вимог.
            На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 32), про причини неявки суд не повідомив. 
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Щудла А.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
            Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач був власником земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий № 322148501:01:052:0071, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний № 12614864 від 12 листопада 2013 року (бланк серії САК № 521330), зареєстрованого реєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.3, 23 і 24).
25 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., за реєстровим № 1612, посвідчена довіреність позивача проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , про уповноваження відповідача ОСОБА_3 на продаж його зазначеної вище земельної ділянки (а.с.37).
25 липня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 322148501:01:052:0071 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 20).
Як вбачається із змісту даного договору, від імені ОСОБА_1 вказаний договір підписано ОСОБА_3 на підставі відповідної Довіреності від 25 травня 2014 року.
Зокрема, 25 травня 2014 року ОСОБА_1 було вчинено односторонній правочин шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності на ім`я ОСОБА_3 із повноваженнями відчуження (продажу) від імені довірителя земельної ділянки кадастровий номер 322148501:01:052:0071 площею 0,25 га по АДРЕСА_1 (а.с. 37).
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3206919082016 від 21 липня 2016 року, вищезазначена земельна ділянка зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_2 (а.с.7-8).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із передбаченої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину.
Так, довіреність ОСОБА_1 від 25 травня 2014 року на ім`я ОСОБА_3 як правочин є правомірною, оскільки станом на дату постановлення цього рішення недійсність вказаної довіреності прямо не встановлена законом і зазначена довіреність позивача не визнана судом недійсною.
У зв`язку з цим, суд не прийняв до уваги та відхилив доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не мав права на вчинення спірного договору купівлі-продажу.
Також, в судом не вирішувалось питання щодо дійсності довіреності ОСОБА_1 від 25 травня 2014 року на ім`я ОСОБА_3 , оскільки таких позовних вимог не заявлено.
При цьому, за змістом позову позивач не вказував на порушення конкретної норми цивільного закону при укладенні спірного договору купівлі-продажу.
Як наслідок, відсутні будь-які посилання позивача в заяві на відповідні норми статей 203 і 215 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки.  У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Договір купівлі-продажу був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від імені ОСОБА_1 діяв ОСОБА_3 і він же підписав договір купівлі-продажу. Повноваження ОСОБА_3 були посвідчені довіреністю, яка була видана  йому ОСОБА_1 . 
Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України).
Таким чином, оскільки позивач заперечує укладення ним одностороннього правочину і видачу ОСОБА_3 довіреності на продаж належної йому земельної ділянки, а отже і наявність його волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, до предмета доказування в даній справі належало дійсність довіреності, а саме наявність підпису позивача на довіреності. Разом із тим, позивач не заявляв клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, отже не довів своїх позовних вимог про відсутність волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу. При цьому ОСОБА_1 брав участь у судовому засіданні.
Посилання позивача на те, що суд не роз`яснив йому про його право заявляти клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, як вбачається із протоколів судових засідань сторонам судом роз`яснювались їх процесуальні права.
Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу, що був укладений між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , не може бути визнаний судом недійсним за відсутності належних на те правових підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соломонова Вікторія Вікторівна, про визнання недійсним договору залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 січня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: