ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року	Львів	Справа № 300/4423/21 пров. № А/857/20019/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                        Курильця А.Р.
суддів:                                             Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області   про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Тимощук О.Л.,
час ухвалення рішення – 13.09.2021 року,  
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не вказано,

                                                        в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач) про визнання неправомірними дії щодо відмови у зарахуванні при призначенні пенсії до трудового стажу роботу за періоди з 04.08.1987 по 01.03.1992 та з 16.11.1998 по 15.01.2002, а також зобов`язання зарахувати набутий стаж роботи в період з 04.08.1987 по 01.03.1992 та з 16.11.1998 по 15.01.2002 при призначенні пенсії. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачці.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду в даній адміністративній справі впливатиме на її право брати участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, без такого рішення позивачка не матиме можливості визначити період, за який їх необхідно здійснити одноразову сплату єдиного внеску, а саме з врахуванням спірного страхового стажу чи без нього. Також позивачка звертає увагу, що нею не оскаржується відмова відповідача у призначенні їй пенсії, а позовна заява подана з метою підтвердження спірного стажу роботи. При цьому, зважаючи вік та вжиті заходи по запобіганню поширенню коронавірусної хвороби, звернення до суду відбулося не у встановлений КАС України строк.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не навела обґрунтованих, поважних та підтверджених належними доказами причини пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року позовну заяву позивача залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання: обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та доказів поважності причин його пропуску; правового обґрунтування протиправності дій відповідача, у відповідності до п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України, щодо порушення права на пенсію за віком за здобутим страховим стажем, який становить 14 років 2 місяці 29 днів (із посиланням на конкретну норму Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Позивачкою подано заяву від 06.09.2021 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій остання звертає увагу, що нею не оскаржується відмова відповідача у призначенні їй пенсії, а позовна заява подана з метою підтвердження спірного стажу роботи. При цьому, на обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду, позивачка вказала на свій вік та вжиті нею заходи по запобіганню поширенню коронавірусної хвороби, через що не мала змоги звернутися до суду у встановлний строк. Також позивачка звернула увагу на правову позицію, викладену у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі № 682/2447/16-а та в рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року за № 8-рп/2013.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 року причини пропуску шестимісячного строку звернення до суду визнано неповажними, а позовну заяву повернуто позивачеві. 
Вирішуючи спір колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що позивач зверталась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням від 24.11.2020 року № 2853 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.
З позовною заявою про зарахування спірних періодів до страхового стажу позивачка звернулась у серпні 2021 року.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011  року  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами  законом  передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  КАС України  певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Додатково, апеляційний суд наголошує, що право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Проте, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.  
Слід зазначити, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним  законом  строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на призначення пенсії за віком), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
Тобто, відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про призначення пенсії за віком, виходячи із змісту конституційного права на соціальних захист зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Суд першої інстанцій, застосовуючи до позовної заяви строки визначені  ст. 122 КАС України  при зверненні з адміністративним позовом щодо визнання неправомірними дій відповідача не врахував того, що дії або бездіяльність відповідача, які позивачка оскаржує, тривають, отже, суд не перевірив правомірності дій пенсійного органу при розгляді заяви позивача про призначення пенсії, чим позбавили останнього права на гарантований  Конституцією України  та міжнародними актами права на судовий захист.
Суд також зазначає, що лише розгляд справи по суті і з`ясування, зокрема, питання наявності у позивача страхового стажу, дозволить суду оцінити правомірність дій відповідача щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, а також визначити момент, з якого позивач дійсно має право на захист своїх прав у судовому порядку з урахуванням строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 122 КАС України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, які гарантують право на соціальний захист у старості та порушенням норми процесуального права, а саме щодо права особи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту права на соціальний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права. 
Відтак, оскаржувана підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308,311,312,315,320,321,325 КАС України, суд, -

                                                п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 300/4423/21 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.