ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2022 року                          м. Дніпро                               Справа №  904/7345/21
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                         Орєшкіної Е.В., Іванова О.Г. 

розглянувши у порядку письмового провадження 
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2021р. (суддя Панна С.П., м. Дніпро, повний текст рішення складено 09.11.2021р.) у справі 
за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний", м.Южне, Одеська область 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Трубоізолкомплект", м. Дніпро
про стягнення грошових коштів                       
                                             ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст позовних   вимог
Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" звернулось  до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Трубоізолкомплект", про стягнення пені, за період прострочення 29.12.2020р. по 14.06.2021р., у розмірі 120 495,60 грн., штрафу за прострочення виконання поставки товару постачальником, у розмірі 21 139,58грн.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 20.12.2020р. №Т/РБУ-307/20 щодо своєчасної поставки товару та обсягу товару.

2.        Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2021р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Трубоізолкомплект" на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" 8 316,07 грн. – пені, 21 139,58 грн. - 15 % штрафу та витрат зі сплати судового збору у розмірі 472,09 грн. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд першої інстанції вказав, що наданий Позивачем розрахунок пені в сумі 120 495,60 грн. є неправильним, оскільки Позивачем при його здійсненні не враховано вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

3.        Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

4.        Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.
Зокрема, Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення майново-господарські зобов`язання ідентифікував через грошові зобов`язання, що суперечить природі спірних правовідносин у цій справі, де саме - Відповідач прострочив строк виконання зобов`язань за відповідним договором поставки - вчасно не поставив Покупцю - Позивачу - Апелянту товар, а не Позивач - Апелянт не здійснив оплату поставки товару.          
Тобто, на думку Скаржника, у правовідносинах, що виникли між Позивачем і Відповідачем за Договором, грошове зобов`язання визначено лише для Відповідача, а відтак - застосовувати до таких правовідносин норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» є недопустимим та протиправним при вирішенні цього спору.
Скаржник також наголошує на тому, що відповідач при укладенні договору на власний розсуд погодився з умовами, які передбачають застосування санкцій, зокрема, у зв`язку з порушенням умов щодо строків поставки товару, а відтак, на думку позивача, умови договору мають пріоритет у застосуванні при вирішенні даного спору.

5.        Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до суду, ТОВ "ТД "Трубоізолкомплект"просить суд  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2021р. по справі № 904/7345/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

6.        Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Подобєд І.М..    
 Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
 Ч. 13 ст. 8 ГПК України    визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 Відповідно      до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають      розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься   до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2021р.,  для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням керівника апарату суду від 01.02.2022р., у зв`язку з відпусткою судді Подобєда І.М. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021р. здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/7345/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Орєшкіна Е.В.,Іванов О.Г..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.02.2022р., колегією суддів у складі: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Орєшкіна Е.В.,Іванов О.Г., апеляційну скаргу  Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2021р. у справі № 904/7345/21 прийнято до свого провадження.   

7.        Встановлені судом обставини справи
02.12.2020р. Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Трубоізолкомплект" (постачальник) укладено Договір №Т/РБУ-307/20 (надалі - Договір), за п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити на склад покупця, а покупець прийняти і оплатити товар, в кількості та за цінами, які вказані у Додатку №1 до цього Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до Специфікації (Додаток №1 до Договору) сума поставки становить 1 330 699,99 грн.
Пунктом 4.1. Договору визначено, що поставка товару здійснюється постачальником протягом 10 (десяти) робочих днів з дати направлення покупцем письмової рознарядки (заявки) постачальнику на поставку товару.
Письмова рознарядка (заявка) може направлятися засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим направленням оригіналу письмової рознарядки (заявки) поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Письмові рознарядки (заявки), відправлені факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу і породжують права та обов`язки для Сторін, можуть бути подані до судових інстанцій  в якості належних доказів і не можуть спростовуватися Сторонами Договору. Належним підтвердженням направлення письмової рознарядки (заявки) та її отримання Стороною є звичайне технічне підтвердження покупця про відправлення документу, звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо.
Згідно з п. 4.2. Договору датою поставки вважається дата прийняття товару на складі покупця.
Відповідно до п. 5.1. Договору якість товару, що поставляється, повинна відповідати діючим стандартам і нормам та вимогам, зазначеним у Додатку №1 до цього Договору.
При постачанні товару, постачальник повинен надати супроводжувальні документи, які підтверджують якість товару, а саме: сертифікат якості від виробника на кожну позицію Додатку №1 (Специфікація) до цього Договору.
Гарантійні зобов`язання - протягом 12 (дванадцяти) місяців з дати поставки конкретної партії товару на склад покупця.
Пунктом 6.3.1. Договору встановлено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строк, встановлений цим договором з оформленням первинних документів.
Згідно з п. 7.1. Договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність перед іншою Стороною відповідно до діючого законодавства та умов, викладених у цьому Договорі.
За порушення постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ятнадцять відсотків вказаної вартості (п. 7.2. Договору).
Відповідно до п. 8.1. Договору, договір набуває чинності з моменту його укладання і діє по 31.12.2020р., а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього Договору, і відповідальності за їх невиконання - до повного їх виконання проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2020р. постачальником електронною поштою отримана рознарядка №213-38/47 від 10.12.2020р., відповідно до якої, згідно з п. 4.1. Договору, відповідач був зобов`язаний здійснити поставку товару на суму 1 295 848,58 грн. з ПДВ у строк до 28.12.2020р.. Окрім цього, рознарядку направлено відповідачеві засобами поштового зв`язку. 
Однак, всупереч вимогам Договору, станом на час звернення позивачем з претензією до відповідача (27.10.2020р.), з метою досудового врегулювання спору, не поставленим залишився товар за наступними позиціями: позиція №11 рознарядки,  №16, №17, №18, №19, №33.
23.12.2020р. на електронну пошту позивача відповідачем направлено лист №23/12 від 23.12.2020р., в якому зазначено про неможливість поставки непоставленого товару згідно рознарядки №213-38/47 від 10.12.2020р. та висловлено прохання підписати додаткову угоду про зміну кількості товару без урахування позицій№11,16,17,18,19,33.
15.06.2021р. відповідач здійснив поставку раніше недопоставленого товару, що підтверджується приймальним актом від 1506.2021р. №2429, ТТН №32 від 14.06.2021р., матеріальною перепусткою №20979, що наявні у матеріалах справи. Тобто, відповідачем порушено строк поставки товару більше ніж на 6 (шість) місяців.
Посилаючись на п. 7.2. Договору, позивачем нараховані відповідачеві пеня за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару у розмірі 120 495,60 грн. за період 26.12.2020р. по 14.06.2020р., а також штраф 15% вказаної вартості у розмірі 21 139,58 грн.
Несплата відповідачем вказаних вище сум пені та штрафу стала підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.
        За результатами перевірки розрахунків позивача, суд першої інстанції зазначив, що  при розрахунку пені позивач допустив помилку, провівши нарахування всупереч вимог наведених норм Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", провівши нарахування пені у розмірі 0,5 % від вартості товару, з якого допущено прострочення виконання. 
За розрахунком місцевого господарського суду, пеня з простроченої суми, за період з 29.12.2020р. по 14.06.2021р., становить 8316,07грн.. В частині стягнення 112   179,53 грн. пені суд першої інстанції відмовив.  
Не погоджуючись з рішенням господарського суду в частині відмови у стягненні  112   179,53 грн. пені, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. 

8.      Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції.
        Оскільки рішення суду в частині стягнення штрафу не оскаржується, тобто не є вимогою апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє. 
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному  порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна   скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
     Частинами 1, 2   ст. 180 ГК України   в свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. 
    Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
    Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Згідно зі   ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Як встановлено ч. 1   ст. 265 ГК України, ст. ст. 655,   662   та   663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. 
Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з поставки товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні   ст. 5 ГПК України   та   ст. 15 ЦК України   правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.12.2020р., між Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Трубоізолкомплект" (постачальник) укладено Договір №Т/РБУ-307/20 (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити на склад покупця, а покупець прийняти і оплатити товар, в кількості та за цінами, які вказані у Додатку №1 до цього Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до Специфікації (Додаток №1 до Договору), сума поставки становить 1 330 699,99 грн..
Пунктом 4.1. Договору визначено, що поставка товару здійснюється постачальником протягом 10 (десяти) робочих днів, з дати направлення покупцем письмової рознарядки (заявки) постачальнику на поставку товару.
Письмова рознарядка (заявка) може направлятися засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим направленням оригіналу письмової рознарядки (заявки) поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Письмові рознарядки (заявки), відправлені факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу і породжують права та обов`язки для Сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися Сторонами Договору. Належним підтвердженням направлення письмової рознарядки (заявки) та її отримання Стороною є звичайне технічне підтвердження покупця про відправлення документу, звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо.
Згідно з п. 4.2. Договору, датою поставки вважається дата прийняття товару на складі покупця.
Відповідно до п. 5.1. Договору, якість товару, що поставляється, повинна відповідати діючим стандартам і нормам та вимогам, зазначеним у Додатку №1 до цього Договору.
При постачанні товару, постачальник повинен надати супроводжувальні документи, які підтверджують якість товару, а саме: сертифікат якості від виробника на кожну позицію Додатку №1 (Специфікація) до цього Договору.
Гарантійні зобов`язання - протягом 12 (дванадцяти) місяців з дати поставки конкретної партії товару на склад покупця.
Пунктом 6.3.1. Договору встановлено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строк, встановлений цим договором з оформленням первинних документів.
Таким чином, відповідач підписуючи Договір та Додатки до нього, а також приймаючи заявку на поставку товару за Договором, взяв на себе обов`язок щодо виконання обов`язків за Договором в частині поставки товару визначеного у Специфікації та рознарядці (заявці).
Згідно з п. 7.1. Договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність перед іншою Стороною відповідно до діючого законодавства та умов, викладених у цьому Договорі.
За порушення постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ятнадцять відсотків вказаної вартості (п. 7.2. Договору).
Відповідно до п. 8.1. Договору договір набуває чинності з моменту його укладання і діє по 31.12.2020р., а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього Договору, і відповідальності за їх невиконання - до повного їх виконання проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки.
Як свідчать матеріали справи, 11.12.2020р. постачальником електронною поштою отримана рознарядка №213-38/47 від 10.12.2020р., відповідно до якої, на виконання п. 4.1. Договору, відповідач був зобов`язаний, протягом 10 робочих днів, здійснити поставку товару, на суму 1 295 848,58 грн., з ПДВ, у строк до 28.12.2020р.. Окрім цього, рознарядку направлено відповідачеві засобами поштового зв`язку. 
Як зазначає позивач, всупереч вимогам Договору, станом на час звернення позивачем з претензією до відповідача (27.10.2020р.), з метою досудового врегулювання спору, не поставленим залишився товар за наступними позиціями: позиція №11 рознарядки (труба діаметром 32х2,5мм ГОСТ 8732-78, у кількості 0,100 т), №16 (труба діаметром 48х3,5мм ГОСТ 10704-91, у кількості 0,165т), №17(труба діаметром 45х3мм ГОСТ 10704-91, у кількості 0,050т), №18(труба діаметром 38х3мм ГОСТ 10704-91, у кількості 0,070т), №19 (труба діаметром 32х3мм ГОСТ 10704-91, у кількості 0,070т), №33 (труба діаметром 200х100х8мм ГОСТ С255, у кількості 5,800т).
23.12.2020р. на електронну пошту позивача відповідачем направлено лист №23/12 від 23.12.2020р., в якому зазначено про неможливість поставки непоставленого товару згідно рознарядки №213-38/47 від 10.12.2020р. та висловлено прохання підписати додаткову угоду про зміну кількості товару без урахування позицій №11,16,17,18,19,33.
27.01.2021р. позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив здійснити поставку згідно рознарядки №213-38/47 від 10.12.2020р. та перерахувати пеню у розмірі 17   470,03 грн., за порушення строків поставки за Договором від 01.12.2020р. № Т/РБУ-307/20.
У відповіді на претензію, відповідач просив позивача надати додаткову угоду про покращення якості предмета закупівлі за позиціями рознарядки №11,16,17,18,19,33 до Договору від 01.12.2020р. № Т/РБУ-307/20 , а також повідомити про можливу дату приймання товару.
15.06.2021р. відповідач здійснив поставку раніше недопоставленого товару, що підтверджується приймальним актом від 15.06.2021р. №2429, ТТН №32 від 14.06.2021р., матеріальною перепусткою №20979, що наявні у матеріалах справи. Тобто, відповідачем порушено строк поставки товару більше ніж на 6 (шість) місяців.
Згідно з п. 7.1. Договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність перед іншою Стороною відповідно до діючого законодавства та умов, викладених у цьому Договорі.
За порушення постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 15% вказаної вартості (п. 7.2. Договору).
Як вже зазначалося вище, умовами договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний поставити продукцію покупцю протягом 10 (десяти) робочих днів з дати направлення покупцем письмової рознарядки (заявки) постачальнику на поставку товару.
      Як вірно встановлено судом першої інстанції, граничний строк поставки  за договором припадає на 28.12.2020р., включно.
Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної поставки товару на нарахування у відповідності до п. 7.1 та п. 7.2 його умов штрафних санкцій, а саме штрафу та пені.
Згідно з ч. 1   ст. 530 ЦК України   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7   ст. 193 ГК України   та   ст. 525 ЦК України   встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами   ст. 629 ЦК України   щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до   ст. 202 ГК України   та   ст. 598 ЦК України   зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.  
Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
 Неустойкою (штрафом,    пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові    у    разі    порушення    боржником    зобов`язання. Пенею    є неустойка, що обчислюється    у відсотках    від суми несвоєчасно    виконаного    грошового    зобов`язання за    кожен    день прострочення виконання    (ст. 549 ЦК України).
     Частинами 2 та 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Отже, законодавством передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання.
       Колегія суддів звертає увагу, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених ч. 4   ст. 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських   відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечити виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання таких зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.04.2019р. у справі №       904/3565/18, від 29.05.2018р. у справі №       910/23003/16, від 19.09.2019р. у справі №904/5770/18, від 14.12.2021р. у справі № 910/7841/20.
Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Посилаючись на порушення постачальником строків поставки продукції та на поставку продукції не в повному обсязі, Позивач просить стягнути з Відповідача, передбачені п. 7.2. договору, пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару, у розмірі 120 495,60 грн., за період 26.12.2020р. по 14.06.2020р., а також штраф 15% вказаної вартості, у розмірі 21 139,58 грн..
Перевіривши розрахунок позивача стосовно стягнення штрафу суд першої інстанції  визнав  правомірним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, у розмірі 21 139,58грн..
Колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржуване   рішення суду, суд першої інстанції доречно   відхилив твердження відповідача стосовно того, що позивачем направлено заявку через досить тривалий час, що унеможливило належним чином виконати відповідачем умови Договору через значне підвищення цін, оскільки умовами Договору не встановлено строк направлення позивачем рознарядки (заявки), як і не передбачено зміну ціни у разі підвищення цін тощо.
Окрім того, суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що відповідачем поставлено залишок товару лише після отримання претензії від позивача. Так, 27.01.2021р. позивачем направлено відповідачеві претензія, відповідь на яку отримана лише 31.03.2021р., тобто через два місяці.
Щодо нарахованої позивачем пені в розмірі 120 495,60 грн. суд першої інстанції встановив, що граничний розмір пені, що підлягає стягненню, обмежений    вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку    України,    що діяла у період, за який стягується пеня.
Здійснивши власний перерахунок, з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та умов договору   від 01.12.2020р. № Т/РБУ-307/20, суд першої інстанції дійшов висновку, що пеня з простроченої суми, за період з 29.12.2020р. по 14.06.2021р., підлягає стягненню, у розмірі 8 316,07грн., а в частині стягнення пені у розмірі 112   179,53 грн. слід відмовити. 
Рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні стягнення пені у розмірі 112   179,53 грн..
 Колегія суддів з вказаним висновком місцевого господарського суду не погоджується, з огляду на таке.
У спірних правовідносинах, Договором передбачено виконання Відповідачем негрошового зобов`язання, оскільки Відповідач мав зобов`язання перед Позивачем вчинити певну дію у встановлений строк і сторони передбачили у Договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення виконання негрошового зобов`язання.
Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"   регулює договірні правовідносини між платниками та      одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових   зобов`язань.      
Норми зазначеного   Закону   застосовуються саме тоді, коли сторони у договорі передбачили за порушення грошових зобов`язань сплату пені у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня.
Оскільки дія   Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"   поширюється на договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, то до спірних правовідносин з неналежного виконання негрошового зобов`язання цей Закон не міг бути застосований.
Подібні висновки щодо застосування   Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"   викладені у постанові Верховного Суду від 23.04.2019р. у справі № 904/3565/18, від 25.06.2018р. у справі № 912/2483/17, від 29.05.2018 у справі № 910/23003/16, від 17.09.2020р. у справі №922/3548/19,  від 14.12.2021р. у справі № 910/7841/20 та від 17.09.2020р. у справі № 922/3548/19.
 З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення у даній справі, суд першої інстанції не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.04.2019р. у справі № 904/3565/18, від 25.06.2018р. у справі № 912/2483/17, від 29.05.2018 у справі № 910/23003/16, від 17.09.2020р. у справі №922/3548/19,  від 14.12.2021р. у справі № 910/7841/20 та від 17.09.2020р. у справі № 922/3548/19 та неправомірно застосував положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 86 ГПК України).
Отже, доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі в    частині    неправомірної відмови    судом    у задоволенні позовної    вимоги    про    стягнення    з відповідача на користь позивача пені  у розмірі  112   179,53 грн., знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження,    судом апеляційної скарги    враховуються, як обґрунтовані та підставні, що    є    наслідком задоволення    апеляційної скарги    в    цій частині.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
За приписами ч.ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення господарського суду в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Слід звернути увагу, що скаржник в апеляційній скарзі фактично не погоджується (оспорює) з рішенням суду в частині нарахування пені, за період з 26.12.2020р. по 14.06.2020р., в розмірі 120 495,60грн..
     Зважаючи на не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги шляхом зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та викладення абзацу 2 рішення в новій редакції.

10.   Судові витрати.
Згідно з ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
        Відповідно до ст. 129 ГПК України за подачу позовної заяви та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на Відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2021р. у справі № 904/7345/21  в частині стягнення пені та судового збору - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Трубоізолкомплект" (49038, м. Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого, буд.68, корпус 7, приміщення 305, код ЄДРПОУ 37180015) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (65481, м.Южне, Одеська область, вул. Берегова, 13, код ЄДРПОУ 04704790) 120 495,60 грн. – пені, 21 139,58 грн. - 15 % штрафу та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн., про що видати наказ.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Трубоізолкомплект" (49038, м. Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого, буд.68, корпус 7, приміщення 305, код ЄДРПОУ 37180015) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (65481, м.Южне, Одеська область, вул. Берегова, 13, код ЄДРПОУ 04704790) 3   405,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, про що видати наказ.
Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Головуючий суддя                                                                           І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                            Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                           О.Г. Іванов