П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/6440/21 
Головуючий у 1-й інстанції:  Фелонюк Д.Л. 
          Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 

25 березня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Віньковецької селищної ради Хмельницької області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Віньковецької селищної ради Хмельницької області, в якому просила:
- скасувати рішення про відмову в реєстрації земельної ділянки №6820685000:02:004:0136;
- зобов`язати відповідача, реєстратора Бережанську Ірину Борисівну, Віньковецької селищної ради провести реєстрацію земельної ділянки №6820685000:02:004:0136, якою позивачка користується та передана у власність. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.09.2021 позов задоволено частково.  Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.05.2021 №58298897. Зобов`язано державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:02:004:0136, яка прийнята 20.05.2021 за реєстраційним номером 45699048 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повінстю. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що державний реєстратор розглянувши документи, подані для проведення державної реєстрації прав, встановив наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820685000:08:001:0069 за позивачем було зареєстровано. Зокрема відповідно до ст.18 п.8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам та вирішив правомірно відмовити в реєстрації, як те передбачено саме ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На думку апелянта, суд першої інстанції не вірно дав правову оцінку рішенню державного реєстратора, адже підставою для відмови державного реєстратора були саме суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правоми на нерухоме майно, передбачені ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що  відповідно до рішення Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області від 05.10.2020 №20-50/2020 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 на території Нетечинецької сільської ради" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 та надано їй земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у власність площею 1,40 га в Хмельницькій області Віньковецького району Нетечинецької сільської ради кадастровий номер 6820685000:08:001:0069.
Рішенням четвертої сесії восьмого скликання Віньковецької селищної ради Хмельницької області від 25.02.2021 №52-5 ЗП-4/2021 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 " затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Віньковецької селищної ради Хмельницької області. Передано у власність гр. ОСОБА_1 , с. Нетечинці, земельні ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0800 га кадастровий номер 6820685000:02:004:0137, №2 площею 0,1200 га кадастровий номер 6820685000:02:004:0135 та №3 площею 0,2059 га кадастровий номер 6820685000:02:004:0136.
Позивачка звернулася з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:02:004:0136, яка прийнята 20.05.2021 за реєстраційним номером 45699048.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 257882275 від 24.05.2021 за ОСОБА_1 20.05.2021 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:08:001:0069 площею 1,4 га на підставі рішення Нетечинецької сільської ради від 05.10.2020 №20-50/2020.
Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.05.2021 №58298897 державним реєстратором прав на нерухоме майно Бережанської Ірини Борисівни Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820685000:02:004:0136 за ОСОБА_1 . Рішення мотивоване тим, що відповідно до частини 4 статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 257888273 від 24.05.2021 за позивачкою зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:08:001:0069 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення органу місцевого самоврядування Нетечинецької сільської ради від 05.10.2020, реєстраційний номер 2365642368206. Таким чином позивачка скористалася своїм правом на безоплатну передачу їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Позивачка, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду. 
Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання земельної ділянки у власність реалізовано шляхом прийняття Віньковецькою селищною радою Хмельницької області рішення від 25.02.2021 №52-5 ЗП-4/2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , зокрема, з кадастровим номером 6820685000:02:004:0136. При цьому, перевірка на наявність у позивачки права на безоплатну приватизацію земельної ділянки на певний вид використання, має здійснюватись на етапі погодження та затвердження проектів землеустрою. В той же час, Земельний кодекс України не визначає повноважень державних реєстраторів на здійснення перевірок вже переданих у власність земельних ділянок, які, відповідно до Закону №1942-VI перевіряють виключно інформацію з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна. 
Також суд першої інстанції зазначив, що згідно з частиною 5 статті 24 Закону №1952-ІV відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.  Окрім того, встановлення права особи на отримання земельної ділянки, під час державної реєстрації такого права, за наявності рішення компетентного органу про її передачу у власність, є свідчення надання правової оцінки законності такого рішення, що є порушенням принципів здійснення державної реєстрації, визначеної Законом №1952-IV. 
Враховуючи відсутність законодавчо визначених підстав для прийняття оскарженого рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.05.2021 №58298897. 
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності, то суд першої інстанції дійшов висновку, що вирішення питань щодо прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації належить до виключної компетенції відповідача, а тому належним захистом порушеного права позивачки є зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької селищної ради повторно розглянути її заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:02:004:0136, яка прийнята 20.05.2021 за реєстраційним номером 45699048 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Саме по собі судове рішення про визнання протиправним та скасування рішення, не відновлює порушеного права позивачки. 
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. 
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Земельні відносини в Україні відповідно до ст.3 Земельного кодексу України від 24.10.2001 року №2768-ІІІ (зі змінами та доповненнями) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Одноразовість приватизації означає те, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої статті 121 Земельного кодексу України, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає "різницю" між гранично можливою та раніше приватизованою.
Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою слугував факт, що позивач вже скористалася правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тобто реалізувала своє право на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тому вона не має права отримувати земельну ділянку для особистого селянського господарства безкоштовно другий раз.
Згідно з пп.1 п.1 ч.1 ст.9 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення проведення державної реєстрації прав.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;
5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;
6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;
7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);
8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;
9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;
9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;
10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Як передбачено ч.8 ст.18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Судом встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:08:001:0069 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на підставі рішення органу місцевого самоврядування Нетечинецької сільської ради від 05.10.2020.
На підставі вказаного, а також з урахуванням норм законодавства, колегія суддів зазначає, що право, визначене у ст.116 ЗК України, на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, позивачем використано.
Крім того, колегія суддів зазначає, що одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, котра скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої статтею 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність. В силу наведених норм матеріального права передбачено право на одноразовість отримання земельної ділянки у власність за кожним видом використання.
Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 361/1541/16-ц.
Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі 525/1225/15-ц викладено правову позицію, згідно якої, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Такі ж висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 917/1134/19 та від 08 вересня 2021 року у справах №728/2558/19, № 728/1983/19.
Отже, обставини справи свідчать про те, що позивач право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використала, а тому не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки з цим же цільовим призначенням вдруге. 
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що положення ч.4 ст.116 ЗК України можуть бути підставою для відмови у реєстрації земельної ділянки у спірному випадку. Тому відповідачем було правомірно прийнято оскаржуване рішення. 
Щодо висновку суду першої інстанції про те, що Земельний кодекс України не визначає повноважень державних реєстраторів на здійснення перевірок вже переданих у власність земельних ділянок, які відповідно до Закону №1942-VІ перевіряють виключно інформацію з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, то слід зазначити, що відповідно до п.4 ч.1 ст.18 Закону №1942-VІ, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Також, згідно з пп.1, 5 ч.1 ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставами для відмови в державній реєстрації прав є заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Так, встановлені обставини справи свідчать, що, спірне рішення відповідача фактично мотивовано посиланням на пункт 5 частини 1 статті 24 Закону №1952-ІV, а саме державним реєстратором встановлено наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. 
Отже, із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора випливає, що одним з його обов`язків є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.
Таким чином, враховуючи приписи частини 4 статті 116 Земельного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що позивач скористалася правом передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, по виду використання - для ведення особистого селянського господарства, тому рішення від 24.05.2021 №58298897 державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області Бережанської І.Б., яким відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820685000:02:004:0136 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства прийняте з дотриманням норм чинного законодавства України.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки право на отримання земельної ділянки у власність земельним законодавством встановлено лише один раз по кожному виду цільового використання, передбаченого статтею 121 ЗК України, тому з наведеного слідує, що судом першої інстанці було неправильно застосовано норми матеріального права.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення приймала не Віньковецька селищна рада Хмельницької області, а державний реєстратор прав на нерухоме майно Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області Бережанська Ірина Борисівна.
Як передбачено ч.1 ст.6 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" організаційну систему державної реєстрації прав становлять:
1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;
2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;
3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Згідно з ч.1 ст.10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є:
1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;
2) нотаріус;
3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Тобто, з урахуванням вимог ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та КАС України, в межах правовідносин щодо реєстрації прав власності, державні реєстратори прав на нерухоме майно та відповідні ради є окремими субєктами владних повноважень, які мають свої публічно-владні управлінські функції.
Отже, державний реєстратор в межах даних правовідносин виступає, як окрема особа публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства (суб`єкт владних повноважень), а не як посадова особа Віньковецької селищної ради Хмельницької області. А тому, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем подано позов не до того відповідача.
В свою чергу, відповідно до ч.7 ст.48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Тобто, суд апеляційної інстанції не вправі замінити відповідача.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції також не врахував, що позов поданий не до того відповідача.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції вищенаведене не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є,  неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Віньковецької селищної ради Хмельницької області задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.