ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/91/22 Справа № 705/4618/21 Категорія: ч.2 ст. 173-2 КУпАП	Головуючий у І інстанції Годік Л. С. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року                                                   м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 705/4618/21 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Уманського міськрайонного суду Черкаської області за апеляційною скаргою останнього, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень , постановлено стягнути на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 22.09.2021 о 18 год. 00 хв., за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини гр. ОСОБА_2 , а саме: нецензурно ображав, чим вчинив дії психологічного характеру та завдав їй шкоду психологічному здоров`ю.
Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2021 та закрити відносно нього провадження у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 направив до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що оскаржену постанову він отримав поштовим відправлення лише 30.12.2021, а тому граничний строк на подачу апеляційної скарги - 10.01.2022.
Апеляційні вимоги мотивував тим, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд направляв повістки на адресу за якою він прописаний, хоча суду було відомо, що правоохоронцями був виданий заборонний припис, що не дозволив йому знаходитись за вказаною адресою. 
Зазначив, що зміст протоколу про адмінправопорушення не відображає об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, обо`вязковою ознакою якої є можливе чи фактичне настання фізичної чи психологічної шкоди, що була чи могла бути завдана потерпілому, що в свою чергу свідчить про неможливість його використання як доказ. Апелянт вказує, що суд в своїй постанові не надав правової оцінки доказам, а лише їх перелічив, та не взяв до уваги той факт, що він є інвалідом ІІ групи. Вважає, що суд не врахував, що саме по собі використання нецензурної лайки, лексики не є проявом домашнього насильства у формі психологічного насильства, а для наявності складу адміністративного правопорушення потрібно також доведення і заподіяння шкоди здоров`ю потерпілих.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника – адвоката Пархети М.А., які були присутні в судовому зхасданні в режимі вдеоконфекренції з Уманським міськрайонним судом, та підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження і вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що постанова суду винесена 20.12.2021, розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , 20.12.2021 копія постанови була направлена на його адресу та отримана ОСОБА_1 30.12.2021 (а.с.19), а апеляційну скаргу ним було подано через поштове відділення зв`язку 05.01.2022 (а.с.28).
З урахуванням наведеного, та з метою забезпечення права на захист, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови, так як він пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню. 
За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обставинам, зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів суддя місцевого суду дав об`єктивну та належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 173-2 КУпАП, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Диспозицією ч.2 ст. 173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, передбачена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за одне з порушень передбачене частиною першою цієї статті. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 359823 від 20.10.2021 (а.с. 1); довідкою щодо результатів розгляду звернення гр. ОСОБА_2 (а.с.2), письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с. 4,5,7), постановою Уманського міськрайсуду Черкаської області від 22.06.2021, відповідно до якої ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.8).
Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, якими і обґрунтував свої висновки.
Тому, вважаю, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються, як з поясненнями потерпілої, так і з матеріалами справи.
Слід зазначити, що обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії /бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.
У протоколі про адміністративне правопорушення вказані умисні дії ОСОБА_1 , які полягають у тому, що він 22.09.2021 нецензурно ображав свою дружину ОСОБА_2 , внаслідок чого могла бути завдана психологічна шкода останній, а тому твердження апелянта про те, що місцевим судом не встановлено в його діях складу обов`язкового елементу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: об`єктивної сторони, спростовуються вищенаведеним.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.
Та обставина, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, про що він наголошує в апеляційній скарзі, не впливає на законність та обгрунтованість судового рішення. 
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).
Також, судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 , оскільки останній безпосередньо приймав участь в режимі вдеоконфекренції під час апеляційного розгляду разом з своїм захисником Пархетою М.А., вони надавали свої пояснення, апеляційним судом було проведено дослідження доказів по справі, а тому постанова місцевого суду з підстав, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції не вплинула на правильність прийнятого місцевим судом рішення по суті щодо нього. 
При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, яким суд надав належну оцінку, що не спростовано доводами апеляційної скарги, а тому постанова про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, є законною та обгрунтованою.
Апеляційним судом встановлено, що  ОСОБА_1  є інвалідом ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанову місцевого суду слід змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини посилання суду на стягнення з  ОСОБА_1 судового збору в сумі 454 грн., а в решті - постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2021 слід залишити без змін.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП – змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 року посилання суду на стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 454 грн..
В решті постановуУманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка