Справа № 347/571/18 
Провадження № 22-ц/4808/69/22
Провадження №22-ц/4808/181/22  
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Пнівчук О.В., Бойчука І.В.
за участю секретаря        Пацаган В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду, ухвалене суддею Бучинським А.Б. 17 вересня 2021 року в селищі Верховина, повний текст якого виготовлено 21 вересня 2021 року, та на ухвалу Верховинського районного суду, постановлену суддею Бучинським А.Б. 17 вересня 2021 року в селищі Верховина, повний текст якої виготовлено 21 вересня 2021 року, у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виділення в натурі житлового приміщення та визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про визнання дій щодо погашення технічного паспорту від 20.05.1992 року незаконними, скасування погашення технічного паспорту від 20.05.1992 року, визнання технічного паспорту від 29.07.2014 року недійсним, стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача, третіх осіб, вимоги якого в процесі розгляду справи уточнила. З урахуванням уточнень просила виділити в натурі житлове приміщення згідно технічного паспорта, інвентарний №1441 на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: по першому поверсі – сходова площею 35,1 кв.м. (номер приміщення по плану - І), кімната площею 17,7 кв.м. (номер приміщення по плану - 1), гараж площею 22,7 кв.м. (номер приміщення по плану - ІІ), котельня площею 4,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 2), ванна площею 14,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 3), кімната площею 24,0 кв.м. (номер приміщення по плану - 4), кімната площею 22,5 кв.м. (номер приміщення по плану - 5), кухня площею 13,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 6), котельня площею 5,9 кв.м. (номер приміщення по плану - 11); загальна площа по першому поверху - 159,2 кв.м., житлова площа - 64,2 кв.м.; по другому поверху – сходова площею 4,7 кв.м. (номер приміщення по плану - 1), кімната площею 21,3 кв.м. (номер приміщення по плану - 7), кімната площею 14,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 8), кімната площею 15,2 кв.м. (номер приміщення по плану - 9), кімната площею 24,6 кв.м. (номер приміщення по плану - 10); загальна площа по другому поверху - 79,9 кв.м., житлова площа - 75,5 кв.м.; всього по квартирі АДРЕСА_2 - загальна площа - 239,1 кв.м., житлова площа - 139,4 кв.м.; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , який належить власнику ОСОБА_2 згідно експлікації приміщень до плану, згідно технічного паспорта, інвентарний №1441 на квартиру АДРЕСА_3 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.03.1991 року на підставі договору купівлі-продажу позивач та відповідач придбали в рівних частинах в кооперативу «Новинка» належний даному кооперативу незавершений будівництвом жилий будинок (готовністю 47%), що знаходиться в АДРЕСА_4 , і розміщений на земельній ділянці площею 1400 кв.м.
Рішенням Кутської селищної ради від 22.03.1991 року вул. Орджонікідзе перейменовано на Черемошна.
Сторони добровільно визначили приміщення (кімнати), що виділяються кожному з співвласників відповідно до їх частки в ідеальних частинах по 1/2.
В 1992 році Коломийським МБТІ виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, до якого включено загальний план будинку та окремо план частини будинку, якою користувалася виключно ОСОБА_2 . Виготовити план на іншу частину, якою користувалася ОСОБА_1 спеціаліст БТІ не зміг, оскільки його не допустили до цих приміщень.
В подальшому позивач завершила будівництво своєї 1/2 частини житлового будинку, яку рішенням Кутської селищної ради визнано завершеною будівництвом та прийнято в експлуатацію. 05.10.1994 року Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації проведено реєстрацію права власності за нею 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_4 .
В листопаді 1994 року Кутською селищною радою позивачу видано будинкову книгу на належну їй частину житлового будинку та зареєстровано місце проживання. На підставі рішення Кутської селищної ради від 27.02.2004 року та отримання відповідних дозволів, нею здійснено прибудову котельні до належної їй частини житлового будинку. В подальшому рішенням Кутської селищної ради від 31.03.2004 року належну їй частину житлового будинку 14/1 визнано квартирою АДРЕСА_5 , належну ОСОБА_1 , - квартирою АДРЕСА_6 , і надано дозвіл на видачу будинкової книги.
Рішенням Кутської селищної ради від 24.01.2013 року №2 змінено адресний номер житлового будинку та присвоєно номер 14а.
Також в 2014 році ОСОБА_2 виготовлено на належну їй частину житлового будинку технічний паспорт, інвентарний №1441 на квартиру АДРЕСА_7 .
Однак, вона не може зареєструвати право власності на свою частку у спільному майні, оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку провести поділ майна, а тому змушена звернутися з позовом до суду. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 22.09.2020 року задоволено клопотання ОСОБА_3 та залучено його до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
На підставі ухвали суду від 22.09.2020 року заяву ОСОБА_4 про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору залишено без руху та надано йому строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 27.10.2020 року заяву ОСОБА_4 про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та визнання технічного паспорта на спірний житловий будинок від 29.07.2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , недійсним, повернуто заявнику у зв`язку із не усуненням недоліків.
04.02.2021 року відповідачем по справі ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , Обласного комунального підприємства Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації про визнання дій щодо погашення технічного паспорту від 20.05.1992 року незаконними, скасування погашення технічного паспорту від 20.05.1992 року, визнання технічного паспорту від 29.07.2014 року недійсним, стягнення моральної шкоди, яку ухвалою суду від 04.02.2021 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Ухвалою суду від 04.02.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 17.09.2021 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача за зустрічним позовом та неподанням заяви про розгляд справи у її відсутності.
Рішенням Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 239,1 кв.м., житловою площею 139,4 кв.м., що складається з: по першому поверху, загальною площею 159,2 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м.: сходова, площею 35,1 кв.м. (номер приміщення по плану - І), кімната, площею 17,7 кв.м. (номер приміщення по плану - 1), гараж, площею 22,7 кв.м. (номер приміщення по плану - ІІ), котельня, площею 4,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 2), ванна, площею 14,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 3), кімната, площею 24,0 кв.м. (номер приміщення по плану - 4), кімната, площею 22,5 кв.м. (номер приміщення по плану - 5), кухня, площею 13,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 6), котельня, площею 5,9 кв.м. (номер приміщення по плану - 11); по другому поверху, загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 75,2 кв.м.: сходова, площею 4,7 кв.м. (номер приміщення по плану - 1), кімната, площею 21,3 кв.м. (номер приміщення по плану - 7), кімната, площею 14,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 8), кімната, площею 15,2 кв.м. (номер приміщення по плану - 9), кімната, площею 24,6 кв.м. (номер приміщення по плану - 10). В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у справі в розмірі 1000 гривень. Сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1300 гривень 00 копійок компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Додатковим рішенням Верховинського районного суду від 16.12.2021 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 4200,00 грн. Сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 420,40 грн. компенсовано їй за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У решті вимог за заявою ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат, пов`язаних з явкою до суду, відмовлено.
ОСОБА_1 подала апеляційні скарги на вищевказані ухвалу та рішення суду від 17.09.2021 року. Вважає дані судові рішення незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що 04.02.2021 року на судовому засіданні у Верховинському районному суді та повторно 13.09.2021 року зверталася до суду із клопотанням про передачу справи на розгляд до Косівського районного суду, оскільки їй як інваліду 2 групи та особі, яка перебуває в групі ризику захворювання на коронавірус, і проживає в Косівському районі, важко добиратися до Верховинського районного суду. Однак такі клопотання задоволені не були з посиланням на можливісить сторони мати представника у суді.
Вважає, що висновок суду про її повторну неявку без поважної причини в судове засідання не відповідає дійсності. 03.09.2021 року вона не була присутня на судовому засіданні з вини суду, оскільки судову повістку їй було вручено в день засідання після того, як воно вже відбулося. А на 17.09.2021 року нею було направлено 12.09.2021 року клопотання про передачу справи на розгляд до Косівського районного суду та вирішення такого клопотання без її участі.
З огляду на викладене просить скасувати ухвалу Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року про залишення зустрічного позову  ОСОБА_1 без розгляду.
В поданій апеляційній скарзі на рішення Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року апелянт зазначає, що даним рішенням суду її незаконно позбавлено права на 1/2 частину житлового будинку, яку вона придбала в 1992 році в Кооперативу «Новинка» на підставі договору купівлі-продажу, і на який ще 20.05.1992 року було виготовлено технічний паспорт.
Вважає, що  ОСОБА_2 в шахрайський спосіб без її участі та погодження в 2014 році виготовила новий технічний паспорт на весь будинок, який вони придбали по 1/2 частині в 1990 році, зазначивши, що весь будинок належить їй. Вказує, що у даний період вона у зв`язку з хворобою не могла особисто брати участь у поділі будинку, і ОСОБА_2 цим скористалася.
Також зазначає, що суд безпідставно не передав дану справу на розгляд до Косівського районного суду та без врахування її зустрічного позову вирішував питання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, а згодом постановив незаконне на її думку рішення.
Просить скасувати рішення Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким направити дану справу на продовження розгляду до Верховинського районного суду.
ОСОБА_2 подала відзиви на вказані апеляційні скарги. Зазначила, що дана справа слухалася спершу Косівським районним судом, а потім Верховинським районним судом з 2018 року. Позивач за зустрічним позовом  ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання 17.09.2021 року повторно та в черговий раз не забезпечила явку свого представника. При цьому про час та місце розгляду справи щоразу повідомлялася належним чином, подавала заяви про відкладення розгляду справи, чим свідомо затягувала розгляд справи. Вважає, що карантин не може впливати на розгляд справи, оскільки суди працювали. Також, посилаючись на висновок Верховного Суду в постанові від 22.05.2019 року у справі №310/12817/13, зазначає, що чинним процесуальним законом не передбачено необхідності врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року та залишити таку без змін.
Також зазначає, що при ознайомленні з інвентарною справою в Колмийському МБТІ їй стало відомо, що ще з 1994 року реєстрація 1/2 частини спірного будинку проводилася з помилками. Згодом МБТІ визнало свою помилку при реєстрації за №944 цілого будинку, однак на її виправлення жодних дій не вчиняли. Вважає, що на належну їй частину будинку хочуть оформити договір застави та отримати кошти. Тому вона була змушена звернутися до суду про витребування своєї частки майна з спільної часткової власності та реєстрацію її заново. Вказує, що згідно технічного паспорту від 29.07.2014 року та технічного паспорту від 20.05.1992 року житлова площа частини будинку не змінилася, а змінилася загальна, оскільки  ОСОБА_2 добудувала приміщення котельні. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги на рішення Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року та залишити таке без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт  ОСОБА_1 та третя особа -  ОСОБА_4 доводи апеляційних скарг підтримали з мотивів, наведених у ній.
Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 – адвокат Кіт Р.С. проти задоволення апеляційних скарг заперечив, просив оскаржувані рішення та ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники процесу – третя особа  ОСОБА_3 та відповідач за зустрічним позовом - Обласне комунальне підприємство «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» просили розгляд справи проводити без їх участі, апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_2 – « ОСОБА_5 », яке в подальшому змінювалося на « ОСОБА_6 », « ОСОБА_7 », про що свідчать копії свідоцтв про одруження серії НОМЕР_1 від 08.01.1991 року, серії НОМЕР_2 від 16.05.2001 року, копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 46, 50).
Згідно Договору купівлі-продажу від 20.03.1991 року, укладеного між Кооперативом «Новинка», від імені якого діяв на підставі протоколу загальних зборів ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори Ромовською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №649 20.03.1991 року, Кооператив «Новинка» продав, а ОСОБА_8 та ОСОБА_1 купили в рівних частинах належний Кооперативу «Новинка» незавершений будівництвом жилий будинок готовністю 47%, що знаходиться в АДРЕСА_4 , і розміщений на земельній ділянці площею 1400 кв.м. (т. 1, а.с. 10-11).
Згідно умов даного Договору набувачі незакінченого будівництвом жилого будинку беруть на себе всі права та обов`язки забудовника та зобов`язуються закінчити будівництво згідно рішення виконкому Кутської селищної Ради народних депутатів від 24.10.1990 року за №65 до 20.03.1992 року. Договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у Коломийському бюро технічної інвентаризації після закінчення будівництва.
Вказаний Договір зареєстровано в Коломийському МБТІ за №944 05.10.1994 року.
При цьому, згідно Акту оцінки будинку, що належить Кооперативу «Новинка» та знаходиться в АДРЕСА_4 від 15 березня 1990 року при проведенні оцінки такого будинку було встановлено, що приміщення одноповерхове, цегляне, крите шифером, його загальна площа 240 м.кв., житлова площа - 128,4 м.кв. Будинок поділено на дві квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_6 загальною площею по 120 кв.м., житловою площею по 64,2 кв.м. (т. 3, а.с. 83).
Також з копії Протоколу №2 загальних зборів Кооперативу «Новинка» від 22.03.1990 року вбачається, що члени кооперативу вирішили продати незакінчений будівництвом жилий будинок, розташований в АДРЕСА_4 членам кооперативу, а саме: ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, жилою площею 64,2 м.кв., загальною площею 120 кв.м., що становить 1/2 від цілого будинку за 6307 крб. 50 коп., та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_6 , яка складається з трьох кімнат жилою площею 64,2 м.кв., загальною площею 120 м.кв., що становить 1/2 частину від цілого будинку за 6307 крб. 50 коп. Будинок одноповерховий, двоквартирний, критий шифером без господарських приміщень, розташований на земельній ділянці 1400 кв.м. (т. 2, а.с. 82).
Рішенням Кутської селищної Ради народних депутатів від 24.10.1990 року №65 було надано дозвіл Кооперативу «Новинка» продати належний йому незакінчений будівництвом житловий будинок в АДРЕСА_4 членам кооперативу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 готовністю 50%. Закріплено за будинковолодінням в АДРЕСА_4 земельну ділянку в розмірі 1400 кв.м. (т. 2, а.с. 81).
Відповідно до рішення 6 сесії 21 демократичного скликання Кутської селищної ради від 22.03.1991 року вулицю «Орджонікідзе» перейменовано на вулицю «Черемошна», про що свідчить копія Довідки Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 08.02.2018 року №292 (т. 1, а.с. 12).
Як вбачається з копії Технічного паспорта на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою АДРЕСА_8 , виготовленого 20.05.1992 року, а саме з планів (схеми) та експлікації до технічного паспорта, станом на 1992 рік житловий будинок з прибудовами мав розміри 22,60 м.*16,30 м.; в той же час - частина даного будинку по межі вертикальної стіни, відділена кривою лінією розриву - 11,60 м.*16,30 м., до складу якої і входили: по першому поверху - сходова площею 35,1 кв.м. (номер приміщення по плану - І), кімната площею 17,7 кв.м. (номер приміщення по плану - 1), гараж площею 22,7 кв.м. (номер приміщення по плану - ІІ), котельня площею 4,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 2), ванна площею 14,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 3), кімната площею 24,0 кв.м. (номер приміщення по плану - 4), кімната площею 22,5 кв.м. (номер приміщення по плану - 5), кухня площею 13,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 6), загальна площа по першому поверху 153,3 кв.м., житлова площа - 64,2 кв.м.; по другому поверху – сходова площею 4,7 кв.м. (номер приміщення по плану - 1), кімната площею 21,3 кв.м. (номер приміщення по плану - 7), кімната площею 14,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 8), кімната площею 15,2 кв.м. (номер приміщення по плану - 9), кімната площею 24,6 кв.м. (номер приміщення по плану - 10), загальна площа по другому поверху 79,9 кв.м., житлова площа - 75,2 кв.м.; всього по будинку: загальна площа - 233,2 м.кв., житлова площа – 139,4 м.кв. (т. 1, а.с. 27-32).
Згідно оглянутої в судовому засіданні суду першої інстанції Інвентаризаційної справи №1441, заведеної на замовлення ОСОБА_1 на виготовлення технічного паспорта на міні-пекарню та гараж за адресою АДРЕСА_9 , зокрема, планів за 2005 рік, встановлено, що до складу будівлі під літ. «А», яка по межі вертикальної стіни відділена кривою лінією розриву, входили: кухня площею 13,2 м.кв., коридор площею 13,2 м.кв., коридор площею 4,1 м.кв., коридор площею 5,9 м.кв., пекарня площею 25,5 м.кв., склад площею 7,7 м.кв., пекарня площею 7,0 м.кв., склад площею 5,7 м.кв., гараж площею, 80,7 м.кв., кімната площею 22,6 м.кв. Загальна площа по будинку - 185,6 м.кв. Також до будівлі відносяться господарські споруди: сарай під літ. Б, літній будинок без фундаменту під літ. В, а також приміщення під літ. Г, З та Д.
Згідно Акту приймання, затвердженого рішенням комісії Кутської селищної Ради народних депутатів від 31.08.1994 року за №3/9, будинок по АДРЕСА_9 , побудований ОСОБА_8 був визнаний повністю придатним для проживання та прийнятим в експлуатацію з 1993 року (т. 1, а.с. 13).
В подальшому 05.10.1994 року Коломийським МБТІ внесено відомості про право власності на 1/2 частку за ОСОБА_8 на житловий будинок в АДРЕСА_9 та проставлено на Договорі купівлі-продажу від 20.03.1991 року, реєстраційний напис №944.
23.11.1994 року ОСОБА_9 на 1/2 частину будинку видано домову книгу №313, про що міститься відмітка на Договорі купівлі-продажу та Технічному паспорті від 20.05.1992 року.
Як вбачається з копії листа Коломийського МБТІ від 05.09.2005 року №3905, Кутською селищною радою 31.08.1994 року за №3/9 помилково посвідчено акт здачі в експлуатацію цілого будинку по АДРЕСА_9 , що призвело до помилки при реєстрації 05.10.1994 року за №944 в Коломийському МБТІ цілого житлового будинку за ОСОБА_8 та ОСОБА_1 в рівних (по 1/2) частинах, так як Договір купівлі-продажу був на 2 співвласників на цілий будинок. Реєстрація хлібопекарні чи 1/2 житлового будинку по даній адресі за ОСОБА_1 не проводилася (т. 3, а.с. 76).
Також встановлено, що ОСОБА_10 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №030547 від 10.10.1997 року являється власником земельної ділянки загальною площею 0,2958 га для будівництва та обслуговування належної їй частини житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_9 , а.с. 20).
Рішенням Кутської селищної ради №16 від 27.02.2004 року надано дозвіл ОСОБА_2 на добудову до власної частини житлового будинку та будівництво стодоли та майстерні на власній земельній ділянці в АДРЕСА_9 при умові попереднього позитивного погодження з районним архітектором та екологічною службою Косівського району (т. 1, а.с. 23).
Рішеннями Кутської селищної ради №14 та 14/1 від 31.03.2004 року задоволено заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано частину житлового будинку в АДРЕСА_3 , згідно Договору купівлі-продажу від 20.03.1991 року квартирою АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 . Також визнано частину незавершеного будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_10 , згідно Договору купівлі-продажу від 20.03.1991 року квартирою АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 . Надано дозвіл на видачу нових будинкових книг (т. 1, а.с. 15-16).
Висновком попереднього погодження матеріалів вибору земельної ділянки Державного управління екології та природних ресурсів в Івано-Франківській області №13-7/544 від 30.04.2004 року та дозволом №20/04 на виконання будівельних робіт від 29.06.2004 року Районної інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Фочук О.М. погоджено матеріали по відводу земельної ділянки площею 0,2958 га та надано дозвіл на здійснення прибудови до власної частини житлового будинку, а також будівництво стодоли та майстерні у АДРЕСА_9 (т. 1, а.с. 24, 25).
Рішенням Кутської селищної ради №2 від 24.01.2013 року надано 1/2 частині будинку АДРЕСА_9 , яка належить ОСОБА_10 згідно Договору купівлі-продажу №649 від 20.03.1991 року, адресний номер квартира АДРЕСА_7 (т. 1, а.с. 17).
29.07.2014 року ОСОБА_2 виготовлено Технічний паспорт на (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , з експлікації до якого вбачається, що на земельній ділянці розміщено такі будинки, господарські будівлі та споруди, а саме: «А», «А1» – квартира, «К», «П» – сарай, «М» – навіс, №2 – огорожа (т. 1, а.с. 32-35). Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку, а саме до квартири позначеної літерою «А», всього по квартирі АДРЕСА_2 - загальна площа - 239,1 кв.м., житлова площа - 139,4 кв.м.
По першому поверху до складу квартири позначеної на плані під літерою «А» входять: сходова площею 35,1 кв.м. (номер приміщення по плану - І), кімната площею 17,7 кв.м. (номер приміщення по плану - 1), гараж площею 22,7 кв.м. (номер приміщення по плану - ІІ), котельня площею 4,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 2), ванна площею 14,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 3), кімната площею 24,0 кв.м. (номер приміщення по плану - 4), кімната площею 22,5 кв.м. (номер приміщення по плану - 5), кухня площею 13,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 6), котельня площею 5,9 кв.м. (номер приміщення по плану - 11), загальна площа по першому поверху - 159,2 кв.м., житлова площа - 64,2 кв.м.
По другому поверху: сходова площею 4,7 кв.м. (номер приміщення по плану - 1), кімната площею 21,3 кв.м. (номер приміщення по плану - 7), кімната площею 14,1 кв.м. (номер приміщення по плану - 8), кімната площею 15,2 кв.м. (номер приміщення по плану - 9), кімната площею 24,6 кв.м. (номер приміщення по плану - 10), загальна площа по другому поверху - 79,9 кв.м., житлова площа - 75,2 кв.м.
Висновком судової будівельно-технічної експертизи №158 від 16.07.2021 року встановлено відповідність приміщень квартири АДРЕСА_3 загальною площею 239,1 кв.м., житловою площею 139,4 кв.м. Технічному паспорту №1441 від 29.07.2014 року (т. 4, а.с. 38-54).
На підставі рішення Кутської селищної ради №13 від 27.07.2017 року 1/2 частині житлового будинку, реконструйованого під житлову квартиру, та господарським спорудам, власником яких являється ОСОБА_2 згідно Договору купівлі-продажу №649 від 20.03.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори Ромовською О.В., зареєстрованого в Коломийському МБТІ за №944 від 05.10.1994 року, присвоєно адресний номер: АДРЕСА_11 (т. 1, а.с. 19).
Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_2 та залишаючи без розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_8 у встановленому порядку набула у власність нерухоме майно, придбавши на підставі договору частину незавершеного будівництвом нерухомого майна. З цього часу, реалізуючи свої повноваження власника, вона добудувала та реконструювала це майно на законних підставах, внаслідок чого обсяг майна збільшився та на даний час становить в об`ємі, визначеному технічним паспортом від 29.07.2014 року. Крім цього, згідно з відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування, які ніким не скасовані, на даний час це майно становить окремий об`єкт нерухомості – квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку із цим, та враховуючи, що відповідачем на даний час не визнається право власності позивача, безпідставно наводяться доводи про належність цих приміщень на праві спільної власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 в об`ємі приміщень, визначених технічним паспортом від 29.07.2014 року та заявлених позовних вимог. При цьому суд враховує розбіжності у написанні в різних документах номерів будинків та назв вулиць, однак вважає, що квартира АДРЕСА_1 відповідає об`єкту нерухомості, придбаного позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.1991 року та в подальшому реконструйованого в окремий об`єкт нерухомості, а розбіжність виникла внаслідок неодноразових змін нумерації будинків та назви вулиці, що підтверджується рішеннями Кутської селищної ради від 31.03.2004 року, від 24.01.2013 року, від 27.07.2017 року, а також довідкою Кутської селищної ради від 16.11.2020 року №472/02-24. Обраний спосіб захисту прав позивача не суперечить закону та не порушує законних прав, свобод та інтересів відповідача, оскільки вказані приміщення на даний час є окремим об`єктом нерухомості, який не має відношення до приміщень ОСОБА_1 , що нею реконструйовано та на даний час не здано в експлуатацію, але яким присвоєно органом місцевого самоврядування квартирний АДРЕСА_12 . Разом з тим суд відмовляє у задоволенні вимог про виділ цього майна в натурі із спільної часткової власності, оскільки сторонами досягнуто угоди про поділ майна у натурі в період дії законодавства, яке не вимагало обов`язкового письмового укладення та нотаріального посвідчення такої угоди, внаслідок чого спільна часткова власність сторін на це майно припинилася. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , будучи належно повідомленою про розгляд справи, повторно не з`явилася в судове засідання, без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала. При цьому процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду, а судом вжито заходів для роз`яснення та сприяння позивачу за зустрічним позовом у реалізації нею права на правничу допомогу, однак таким правом вона належним чином не скористалася, не забезпечила в розумні строки явку свого представника на платній, чи безоплатній основі, доказів про неможливість забезпечення явки представника та про вчинення відповідними органами протиправних дій щодо порушення її права на правову допомогу суду не надала.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, чинною на час виникнення спірних правовідносин, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.
Згідно п. 4 даної Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1. До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації.
Згідно п. 23 Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток №4).
Додатком 1 до Інструкції встановлюється перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, зокрема такими є нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, дарування, міни будинків (домоволодінь), договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного утримання продавця покупцем.
Згідно з ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Проте положеннями ст. 115 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла до 01.01.2004 року, було передбачено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.
Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач за первісним позовом  ОСОБА_2 після закінчення будівництва набутої на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини незакінченого будівництвом жилого будинку готовністю 47%, розташованого в АДРЕСА_9 , у встановленому законом порядку здійснила його реєстрацію на підставі договору купівлі-продажу в Коломийському бюро технічної інвентаризації. Після добудови обсяг цього майна збільшився та на даний час становить в об`ємі, визначеному технічним паспортом від 29.07.2014 року. А згідно з відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування, які ніким не скасовані, на даний час це майно становить окремий об`єкт нерухомості – квартиру АДРЕСА_1 .
Також суд вірно оцінив обраний позивачем спосіб захисту прав та обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про виділ майна в натурі із спільної часткової власності.
Посилання апелянта на те, що даним рішенням суду її незаконно позбавлено права на 1/2 частину житлового будинку, яку вона придбала в 1992 році в Кооперативу «Новинка» на підставі договору купівлі-продажу, і на який ще 20.05.1992 року було виготовлено технічний паспорт, та що  ОСОБА_2 в шахрайський спосіб без її участі та погодження в 2014 році виготовила новий технічний паспорт на весь будинок, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Так, із дослідженої технічної документації, пояснень учасників судом було правильно встановлено, що після набуття у власність майна, незакінченого будівництвом, кожен із співвласників будинку здійснював переобладнання відокремленої вертикальною несучою стіною частини даного будинку. Зокрема позивачем ОСОБА_2 було встановлено в межах однієї частини житлового будинку додаткову горизонтальну перегородку, внаслідок чого будівля в межах існуючого об`єму стала двоповерховою, а її площа збільшилася до 233,2 м.кв. В той же час відповідачем ОСОБА_1 в іншій частині будинку реконструкція під житло не проводилася, цю частину будинку нею переобладнано під міні-пекарню з гаражем.
Зазначення у Технічному паспорті за 1992 рік двох співвласників будинку за адресою АДРЕСА_9 : ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині стосується будинку в цілому за даною адресою (план (схема) 1, розміри 22,60 м.*16,30 м.) (т. 1, а.с. 28), тоді як позначені у ньому на планах 2, 3, експлікації до плану приміщення відділені кривою лінією розриву стосуються виключно частини нерухомого майна, що реконструювалися ОСОБА_8 (розміри 11,60 м.*16,30 м.) (т. 1, а.с. 29-31).
Отже, як в даному технічному паспорті, так і в матеріалах інвентаризаційної справи, містяться відмінні плани на різні частини однієї і тієї ж будівлі, яка розділена вертикальною несучою стіною. При цьому, ці частини є неідентичними, характеризуються наявністю приміщень різних форм та площі.
Такий висновок суду підтверджується і довідками Обласного комунального підприємства Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та Інспекції державного-архітектурно-будівельного контролю райдержадміністрації (т. 3, а.с. 76, 77, 79) з яких вбачається, що в другій половині будинку, що належить ОСОБА_1 , реконструкція під житло не проводилася; згідно заяв ОСОБА_1 проводилася технічна інвентаризація міні-пекарні незавершеної будівництвом, та 03.06.2005 року виготовлено технічний паспорт на 1/2 частину будинку - міні-пекарню з гаражем, реєстрація яких Коломийським МБТІ не проводилася. Кутською селищною радою 31.08.1994 року за №3/9 помилково посвідчено акт здачі в експлуатацію цілого будинку по АДРЕСА_9 , що призвело до помилки при реєстрації 05.10.1994 року за №944 в Коломийському МБТІ цілого житлового будинку за ОСОБА_8 та ОСОБА_1 в рівних (по 1/2) частинах, так як Договір купівлі-продажу був на 2 співвласників на цілий будинок.
Відмінність у договорі та реєстраційних, дозвільних документах у нумерації будинку АДРЕСА_9 та АДРЕСА_9 а правового значення не має, оскільки судом встановлено, що вказані обставини стосуються одного і то ж нерухомого майна.
Згідно виготовленого ОСОБА_2 29.07.2014 року Технічного паспорта на (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 його житлова площа по першому поверху даної квартири не змінилася в порівнянні з Технічним паспортом на 1/2 частину будинку від 20.05.1992 року та відповідає документам, які слугували передумовами укладення Договору купівлі-продажу від 20.03.1991 року, зокрема, Акту оцінки будинку, що належить Кооперативу «Новинка» та знаходиться в АДРЕСА_9 від 15 березня 1990 року, Протоколу №2 загальних зборів Кооперативу «Новинка» від 22.03.1990 року (64,2 кв.м.).
Щодо доводів апелянта про те, що суд без врахування її зустрічного позову вирішував питання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, то такі також є безпідставними, оскільки зустрічний позов ОСОБА_1 ухвалою суду від 04.02.2021 року було прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Експертом позивач за зустрічним позовом повідомлялася про дату та час проведення експертизи, а дослідження проводилося щодо приміщень 1/2 частини спірного житлового будинку згідно технічного паспорта №1441 від 29.07.2014 року (т. 4, а.с. 38-54).
Що стосується зазначеного в апеляційній скарзі на ухвалу Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року, що висновок суду про її повторну неявку без поважної причини в судове засідання не відповідає дійсності, оскільки 03.09.2021 року вона не була присутня на судовому засіданні з вини суду, а на 17.09.2021 року нею було направлено 12.09.2021 року клопотання про передачу справи на розгляд до Косівського районного суду та вирішення такого клопотання без її участі, то суд зазначає наступне.
Так, у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
За змістом п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 2 ст. 223 ЦПК України встановлено вичерпний перелік підстав відкладення розгляду справи.
Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року в справі №310/12817/13, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, така знаходилася в провадженні різних судів з 17.04.2018 року, що становить сукупний строк понад 3 роки. Зокрема, в провадженні Верховинського районного суду цивільна справа перебувала з 28.01.2020 року. Зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом 04.02.2021 року за правилами загального позовного провадження із стадії підготовчого засідання. Судом в період з 04.02.2021 року по 26.08.2021 року було призначено загальною кількістю 4 (чотири) підготовчих засідань, а саме 10.03.2021 року, 30.03.2021 року, та після поновлення провадження в справі 10.08.2021 року, 26.08.2021 року. Однак в жодне із цих засідань, будучи належно повідомленою, позивач за зустрічним позовом не з`являлася, клопотань про відкладення підготовчих засідань не подавала, про причини неявки суд не повідомляла.
Після закриття підготовчого провадження судом двічі призначалася справа до розгляду у відкритому судовому засіданні 03.09.2021 року та 17.09.2021 року. Однак в жодне із судових засідань позивач за зустрічним позовом не з`явилася, явку свого представника не забезпечила, заяви про розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника не подала.
В той же час судом першої інстанції було враховано, що в перше судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася із поважних причин внаслідок отримання судової повістки в день проведення судового засідання. Однак, про розгляд справи в наступному судовому засіданні 17.09.2021 року вона булла повідомлена завчасно - 09.09.2021 року (т. 4, а.с. 109).
Таким чином в місцевого суду були наявні правові підстави для залишення зустрічного позову без розгляду.
Посилання апелянта на те, що на 17.09.2021 року нею було направлено 12.09.2021 року клопотання про передачу справи на розгляд до Косівського районного суду, в якому, зокрема, зазначено про розгляд такого клопотання без її участі, то такі не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають змісту даного клопотання (т. 4, а.с. 111-115). Отже клопотання позивача про розгляд справи без її участі в матеріалах справи відсутнє.
Твердженням про те, що суд мав би передати справу на розгляд до Косівського районного суду, дано правову оцінку в ухвалі суду від 17.09.2021 року, якою відмовлено в задоволенні даного клопотання.
Так, згідно вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.
У відповідності до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
За таких обставин, оскільки матеріали справи у встановленому законом порядку були передані Косівським районним судом до Верховинського районного суду і в подальшому прийняті цим судом до провадження, то незважаючи на територіальне знаходження спірного майна в Косівському районі, справа правомірно розглянута Верховинським районним судом.
Інші доводи апеляційних скарг також не містять підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, а фактично зводяться до незгоди з такими.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже апеляційні скарги  ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року та рішення Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року залишити без змін.
Рішення Верховинського районного суду від 17 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.