ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/8970/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження  в м. Дніпро апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області)     на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2021,  ухваленою суддею  Конєвою С.О.,  по справі   за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибальський кар`єр" до  Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області)   про визнання протиправними та скасування пунктів 1-11 припису №136/2.4/21 від 07.05.2021р.,- 

                               в с т а н о в и В:

У червні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибальський кар`єр» звернулося з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровськ і Кіровоградська області) в якому просило визнати протиправними та скасувати пункти 1-11 припису відповідача від 07.05.2021р. №136/2.4/2
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 адміністративний позов задоволено. 
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не було   наведено жодних підстав та не надано суду доказів, які б свідчити про правомірність та обґрунтованість прийняття відповідачем пунктів 1-11 оспорюваного припису з урахуванням встановлених судом обставин, які відповідачем не спростовані жодними доказами та аналізу норм чинного законодавства   у наведених   вище сферах.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підприємством не було надано інформацію і документи, що розглядаються в ході інспекційної перевірки в повному обсязі, чим вчинено перешкоди для виконання обов`язків покладених на посадових осіб, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, 26.03.2019р. Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області з метою усунення порушень, виявлених під час позапланової перевірки проведеної в період з 18.03.2019р. по 19.03.2019р на ТОВ «Рибальський кар`єр» було винесено припис за №4-2810-5-3 за яким приписано виконати 13 пунктів наведеного припису, що підтверджується змістом його копії наявної у справі .
У подальшому, на підставі направлення від 27.04.2021р. №4-554-24 Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) з 27 по 28.04.2021р. була проведена позапланова перевірка позивача щодо виконання ним припису від 26.03.2019р. №4-2810-5-3, що підтверджується копією відповідного направлення.                                 За результатами проведення такої позапланової перевірки, посадовою особою відповідача був складений акт від 28.04.2021р. за №136/2.4/21, у якому викладено опис   виявлених   порушень вимог законодавства, копія якого наявна в матеріалах справи.
З метою усунення виявлених порушень під час проведення позапланової перевірки позивача у період з 27.04.2021р. по 28.04.2021р.   посадовою особою відповідача   07.05.2021р. був прийнятий припис №136/2.4/21, у якому приписано позивачеві усунути порушення, викладені у пунктах 1-11, а саме: 1) правоустановлюючі документи щодо користування земельною ділянкою по фактичному розташуванню відстійників оформити згідно вимог законодавства, термін виконання   01.09.2021р. ст.ст.124-126 Земельного кодексу України; 2) додержуватися встановлених у висновку з оцінки впливу на довкілля екологічних умов у повному обсязі, термін виконання   01.09.2021р. ст.ст.9,11 Закону України «Про оцінку впливу   на довкілля»; 3) погодити згідно вимог чинного законодавства «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Самара в районі розташування Рибальського родовища по вул. Томська, 283, м. Дніпро Дніпропетровської області» термін виконання   01.09.2021р. ст.ст.   44,87,88 Водного кодексу України; 4) розробити інвентаризацію відходів, з урахуванням всіх видів відходів, що утворюються на підприємстві відповідно до фактичного стану підприємства, термін виконання   01.09.2021р. ст.ст.   17,26 Закону України «Про відходи»; 5) визначити склад і властивості всіх видів відходів, що утворюються при діяльності   підприємства, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров`я людини, термін виконання   01.09.2021р.   ст.17 Закону України «Про відходи»; 6) розробити та погодити згідно вимог законодавства нормативи граничних показників утворення всіх видів відходів у технологічних процесах та нормативи питомих показників утворення всіх видів відходів, що утворюються при діяльності підприємства, термін виконання   01.09.2021р.   ст.7 Закону України «Про   відходи»; 7) розробити технічні паспорти відходів (ТПВ) на всі види відходів, що утворюються при діяльності   підприємства та погодити згідно вимог законодавства, термін виконання   01.09.2021р. ст.ст.   17,   26 Закону України «Про відходи»,   постанови КМУ від 01.11.99 №2034; 8) забезпечити ведення первинного поточного обліку кількості відходів, що утворюються на підприємстві за формою 1-ВТ в повному обсязі, термін виконання - 01.07.2021р.   ст.17 Закону України «Про відходи»; 9) вжити достатні заходи з охорони земель, термін виконання   01.05.2021р. ст.ст.17,33 Закону України «Про відходи»,   ст.55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»,   ст.35 Закону України «Про охорону земель»,   ст.164 Земельного кодексу України; 10) ліквідувати засмічення земель, термін виконання   14.05.2021р. ст.ст.   17,32,33 Закону України «Про відходи»,   ст.35 Закону України «Про охорону земель»,   ст.91 Земельного кодексу України; 11) забезпечити складання та подання статистичної звітності у сфер поводження з відходами в повному обсязі, термін виконання   28.02.2022р. ст.24 Закону України «;Про охорону навколишнього природного середовища, ст.17 Закону України «Про відходи».
Зазначена копія оспорюваного припису наявна в матеріалах справи .
Наведені вище пункти 1-11 припису є предметом спору у даній справі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції  про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до   ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»   державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Статтею 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»   передбачені підстави для здійснення позапланових заходів.
Однією з підстав для проведення позапланового заходу є перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).
Згідно ч. 7, 8   ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»   на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Як слідує з матеріалів справи відповідачем письмові запити  не надавалися позивачу щодо надання необхідних документів, але на усний запит  позивачем до перевірки   надані описова частина проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Самара в районі розташування  Рибальського родовища по вул. Томська, 283 м. Дніпро Дніпропетровської області для ТОВ «Рибальський кар`єр» та копію дозволу на спеціальне водокористування від 02.01.2020 № 1/ДП/49д-20. 
З матеріалів справи вбачається, що  ТОВ «Рибальський кар`єр» розташоване у с. Любимівка вул. Томська,283 на земельній ділянці комунальної власності на підставі договору оренди. Також встановлено, що позивач спеціалізується на видобутку мігматитів Рибальського родовища відкритим способом згідно спеціального дозволу на користування надрами. Корисною копалиною на Рибальському родовищі є незмінні та не вивітрені мігматити архею. З кар`єру ТОВ «Рибальський кар`єр» гірнича маса автосамоскидами подається до дробильно – сортувального цеху ТОВ «ХальдельбергГраніт Украна», де вона підлягає переробці на щебінь. Подріблення проводиться дробарками з наступним поділом на фракції. 
Територія ТОВ «Рибальський кар`єр» упорядкована, покриття та під`їдні шляхи бетонні. Транспортна мережа підприємства добре інтегрована в дорожню мережу міста.
Крім того, встановлено, що розробка корисної копалини передбачається за допомогою буровибухових робіт, що здійснюються силами виробництва БВР ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод», який має відповідний дозвіл. Основний вид продукції підприємства – гірнича маса. На підприємстві ТОВ «Рибальський кар`єр» не експлуатується транспортна техніка.  
Також судом встановлено, що  збір грунтових вод позивачем здійснюється у зумпф кар`єру, що в подальшому  використовуються для виробничих потреб Товариства та підтверджується даними обліку використання води на підприємстві (Журнал обліку водоспоживання (водовідведення) приборами та обладнанням, форми № ПОД-12).
Судом встановлено, що використання відстійників передбачене у випадку  надлишкового надходження води до зумпфа. І у випадку збільшення припливу води Товариство з власником відстійників буде укладати відповідний договір  на приймання стоків у відстійники, але на даний час такої потреби немає, що  підтверджено і даними журналів первинного обліку водокористування. 
Також з матеріалів справи слідує, що збір грунтових вод відбувається безпосередньо у зумпф кар`єру, що відповідає умовам Висновку ОВД, а забруднення грунтових вод не відбувається, оскільки вода, що накопичується в зумпфі відповідає допустимим нормам Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України № 173 від 19.06.1996 р., що підтверджене протоколом дослідження води поверхневих водоймищ прибережних зон морів і стічних вод  від 20.05.2020 р. № 1965/72 та встановлено, що  грунтові води з зумпфу використовуються для виробничих потреб Товариства.
Крім того, судом встановлено, що твердження відповідача щодо встановлення факту експлуатації відстійників в ході візуального обстеження Товариства не відповідають дійсності, оскільки відсутнє обладнання для відкачування води біля зумпфу, а враховуючи територіальну віддаленість розташування зумпфу та відстійників, грунтова вода з зумпфу без спеціального обладнання не може потрапити до відстійників.
Надаючи правову оцінку     пункту 1 припису (щодо необхідності оформлення позивачем   правовстановлюючих документів щодо користування земельною ділянкою по фактичному розташуванню відстійників   згідно   ст.124-126 Земельного кодексу України), суд зазначає наступне. 
Судом першої інстанції правильно зазначено, що є безпідставними та необґрунтованими посилання інспектора у акті перевірки на те, що факт використання відстійників, саме, позивачем установлений ним у ході візуального обстеження території підприємства, оскільки візуальне обстеження є, лише, припущеннями інспектора, які не є належними доказами у розумінні   статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України, а відповідно, такі твердження посадової особи Відповідача не підтверджені жодними доказами в порушення вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, правомірно не були прийняті до уваги та відхилені судом як необґрунтовані, аргументи Відповідача про те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що відстійники не належать позивачеві, а є власністю іншої юридичної особи  з огляду на те, що обов`язок з приводу доведення правомірності свого рішення (у даному випадку оспорюваного припису), належними, достатніми та допустимими доказами покладено, саме, на відповідача за приписами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, а, відповідно, докази того, що, саме, позивач користується вищенаведеними відстійниками (про що зазначено у акті перевірки) зобов`язаний був надати відповідач як суб`єкт владних повноважень з урахуванням того, що ці обставини були покладені відповідачем в основу оспорюваного рішення (припису).
Щодо пункту припису №2 (стосовно  необхідності додержуватися встановлених у висновку з оцінки впливу на довкілля екологічних умов у повному обсязі згідно ст.ст.   9,   11 Закону України «Про оцінку впливу   на довкілля»), суд зазначає. 
Судом  першої інстанції правомірно надано критичну оцінку доводам відповідача у акті перевірки про недодержання підприємством у повному обсязі встановлених у висновку з оцінки впливу на довкілля екологічних умов, зазначених вище, оскільки порушення не конкретизовані та не зазначено, які конкретно пункти висновку з оцінки впливу на довкілля порушені позивачем, не вказано, в чому саме таке порушення полягає та якими нормативно-правовими актами врегульована обов`язковість ведення протоколів вимірювання у відпрацьованих газах СО і СН з урахуванням того, що  не зазначено у акті перевірки і в чому, саме, полягає неповнота недодержання підприємством висновку з оцінки впливу на довкілля, а отже, порушення, описані у акті у цій частині не конкретизоване та не підтверджене жодними доказами в порушення вимог ст. ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також є безпідставними і доводи відповідача, викладені у пункті 1 акту перевірки з приводу виявлених порушень вимог ст. ст. 9,11 наведеного Закону, з огляду на те, що, по-перше, у акті не зазначено, в чому полягає забезпечення організації збору, очищення та відведення ґрунтових вод, обладнання місця тимчасового зберігання відходів не у повному обсязі, необхідність складання протоколів вимірювання відпрацьованих газах СО і СН та чим передбачений обов`язок складання таких протоколів, якими нормативно-правовими актами не вказано, таких посилань ні акт, ні оспорюваний припис не містять; по-друге, повторна вимога щодо оформлення документів на землекористування по фактичному розміщенню відстійників, зазначена у пункті 1 акту перевірки дублюється у пункті 3 акту перевірки, яка уже судом проаналізована вище та визнана протиправною, а, відповідно, повторному обґрунтуванню та дослідженню судом не підлягає, тому є безпідставною.
Крім того, статтею 3 Закону  «Про оцінку впливу на довкілля» здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами 2 і 3 цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності  і висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для виконання.
Як вбачається з акту перевірки відповідачем не встановлено порушень позивача в цій частині, а сам припис взагалі є декларативним, оскільки  дублює норми   законодавства, що позивач повинен дотримуватися постійно. 
Тож судом правомірно зазначено, що пункт 2 оспорюваного припису (додержуватися встановлених у висновку з оцінки впливу на довкілля екологічних умов у повному обсязі) містить декларативний (загальний) характер, направлений не на усунення виявленого порушення, а на додержання вимог законодавства фактично у майбутньому, що не відповідає змісту (суті та меті) припису, визначеного у частині 8 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. N 877-У (далі Закон N 877).
Аналогічні правові  висновки містяться  в постанові Верховного суду від 23.12.2020 р. справа №815/132/17.   
Щодо пункту припису №3, суд зазначає.
У відповідності до вимог пункту б частини 1 ст. 44 Водного кодексу України передбачено, що водокористувачі зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої.
За приписами частини 5 та б ст. 87 Водного кодексу України встановлено, що зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами.
Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно до ч. 1 ст. 88 Водного кодексу України визначено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Аналізуючи вказані наведені норми чинного водного законодавства, які покладені відповідачем в основу прийнятого пункту 3 оспорюваного припису, можна дійти висновку, що вони не містять обов`язку, саме, суб`єкта господарювання погодити Проект землеустрою згідно вимог чинного законодавства, а відповідно, оскільки вказані норми такого обов`язку до позивача не висувають, тому посилання відповідача на виявлення порушення саме наведених норм позивачем є не обґрунтованими та протиправними.
Крім того, судом встановлено, що позивачем   надана відповідачу  копія "Проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Самара в районі розташування Рибальського родовища по вул. Томська, 283, м. Дніпро Дніпропетровської області", що містить відповідні погодження таких державних органів та органів місцевого самоврядування, а саме: містобудівний висновок Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради від 12.12.2016 р. N 4/16/9067113; погодження проекту землеустрою з Державним агентством водних ресурсів України від 28.12.2016 р. за N 8569/ДП/30-16; висновок ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11.01.2017 р. N 28-411-03-120/2:17; лист-погодження "Про розгляд документації із землеустрою" Міністерства екології та природних ресурсів вих. N 5-26/8-2966/17 від 13.04.2017 р. 
Тобто, проект землеустрою фактично позивачем був погоджений згідно до вимог чинного законодавства, але відповідачем не конкретизовано, якими, саме,  органами влади, органами місцевого самоврядування або їх відділеннями чи структурними підрозділами, або з будь –ким іншим даний проект слід погодити, що свідчить про узагальненість формулювання припису.
Аналогічні правові  висновки містяться  в постановах Верховного суду від 23.12.2020 р. справа №815/132/17 та від 05.06.2019 у справі №816/581/19   
Щодо пунктів приписів 4-7, суд зазначає.
 Відповідно до  акту перевірки  за візуальним оглядом та за аналізом наданих на розгляд документів встановлено, що у матеріалах інвентаризації відходів обліковуються не всі відходи, що утворюються на підприємстві, а саме: осад зумпфа, вскришні породи, відпрацьовані акумуляторні батареї, фільтруючі елементи масляних і топ ливних фільтрів, відпрацьовані автомобільні шини (згідно "Рабочего проекта разработки Рыбальского месторождения мигматитов"). Склад, властивості, ступінь небезпечності для навколишнього природного середовища та норми утворення цих відходів не визначено. Показник загального утворення відходів розраховано не достовірно, а саме: без урахування відходів не облікованих в матеріалах інвентаризації. Технічні паспорти відходів (ТПВ) розроблені не на всі види відходів. Статзвітність 1-відходи складається не в повному обсязі (без урахування не облікованих в матеріалах інвентаризації видів відходів), вищезазначене є порушенням ст. ст. 7,17, 26 Закону України "Про відходи".
Наведені висновки зроблені посадовою особою відповідача за результатами дослідження "Рабочего проекта разработки Рыбальского месторождения мигматитов. Корректировка. 17794- ОПЗ. 2016"  "Оценка воздействия на окружающую среду 17794-ОВОС.ПЗ, от 2016 года", що не оспорюється відповідачем у відзиві.
У відповідності до вимог статті 7 Закону України "Про відходи" передбачено, що нормативи у сфері поводження з відходами розробляються відповідними міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
Згідно статті 17 Закону України "Про відходи встановлено, що суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані, зокрема, визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров`я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища; на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.
За приписами статті 26 Закону України "Про відходи" визначено, що державному обліку та паспортизації підлягають в обов`язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України і на які поширюється дія цього Закону.
Система і форми звітності, порядок надання і використання відповідної інформації про відходи, а також порядок перегляду їх номенклатури розробляються на основі державного класифікатора відходів і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики, за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища та інших заінтересованих центральних органів виконавчої влади.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.99 р. N 2034 затверджено Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів (далі - Порядок N 2034).
Наведений Порядок N 2034 встановлює єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян суб`єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов`язана з утворенням відходів та здійснення операцій поводження з ними.
У пункті 2 вказаного Порядку N 2034 передбачено, що:
-          інвентаризація відходів - це комплекс разових організаційно-технічних заходів з виявлення, ідентифікації, опису і реєстрації відходів, обліку обсягів їх утворення, утилізації та видалення, а також виявлення і обстеження місць утворення відходів і об`єктів поводження з ними;
-          паспортизація відходів процес послідовного збирання, узагальнення та зберігання відомостей про кожний конкретний вид відходів, їх походження, технічні, фізико-хімічні, технологічні, екологічні, санітарні, економічні та інші показники, методи їх вимірювання і контролю, а також про технології їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.
У відповідності до вимог пункту 9 Порядку N 2034 встановлено, що паспортизація відходів передбачає складання і ведення паспортів відходів, паспортів місць видалення відходів, реєстрових карт об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до державного класифікатора ДК 005-96 "Класифікатор відходів".
Так, на виконання зазначених вище норм чинного законодавства, судом  першої інстанції встановлено, що позивачем  проведений відповідний комплекс заходів, зокрема, проведено інвентаризацію та паспортизацію відходів, що утворюються на підприємстві, що підтверджується копіями технічних паспортів відходів, які погоджені Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської облдержадміністрації від 11.03.2019 р. на такі відходи, а саме: відходи масла не позначені іншим способом (нафтопродукти відпрацьовані); відходи, одержані в процесі очищення вулиць, місць загального використання, інші (відходи побутові); макулатура паперова та картонна (макулатура); одяг захисний зіпсований, відпрацьований чи забруднений (спецодяг відпрацьований); обладнання електронне загального призначення зіпсоване, відпрацьоване чи не ремонтоване (відходи оргтехніки); взуття зношене чи зіпсоване (зношене взуття); засоби захисту від хімічних або бактеріальних аерозолів зіпсовані або відпрацьовані (засоби індивідуального захисту відпрацьовані); відходи речовини для вогнегасіння (відпрацьовані вогнегасники); матеріали електроізоляційні та вироби ізолювальні зіпсовані, забруднені або не ідентифіковані, які не можуть бути використані за призначенням (відходи електроізоляційних матеріалів); копіями звітів по інвентаризації твердих промислових відходів позивача від 2013 року; річними статистичними звітностями N 1- відходи "Утворення та поводження з відходами" за 2019 та 2020 роки; копією журналу обліку відходів та пакувальних матеріалів і тари 1-ВТ за 2019 рік, копією листа Департаменту екології та природних ресурсів від 10.12.2018 р. N 3-6434/0/261- 18 про взяття на облік результати інвентаризації джерел утворення відходів ТОВ "Рибальський кар`єр" .
Таким чином, твердження відповідача про те, що позивачем здійснений облік не усіх відходів, які утворюються на підприємстві та не визначення позивачем складу, властивостей та ступеню небезпечності відходів, що утворюються, спростовується вище дослідженими копіями звітів про інвентаризацію та паспортизацію таких відходів, та  жодними іншими доказами не підтверджується в порушення вимог ст. ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також твердження відповідача про утворення на підприємстві позивача відходів відпрацьованих акумуляторних батарей, фільтруючих елементів масляних та паливних фільтрів та відпрацьованих шин жодними доказами не підтверджені, не надано відповідачем і доказів, які б свідчили про використання позивачем власного транспорту, що могло б свідчити про утворення таких відходів.
Крім того, оскільки Товариство не використовує власний транспорт, то утворення відходів відпрацьованих акумуляторних батарей, фільтруючих елементів масляних та паливних фільтрів та відпрацьованих шин не можуть бути утворені на підприємстві. Осад зумпфа теоритично може утворитись на  аналогічному виді діяльності, тому і був прописаний як потенційний в Робочому проекті, однак, в кар`єрі не утворюється. Відходи вскришних порід можуть утворитись у випадку, якщо їх не можна буде використано як матеріал для рекультивації кар`єру.
Разом з тим, статистична звітність складається та подається Товариством в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства України, показник загального утворення відходів (Пзув) розраховано вірно, технічні паспорти відходів (ТПВ)розроблені на всі види відходів, і доказів протилежного не встановлено.           
В свою чергу відповідачем матеріали паспортизації та інвентаризації під час проведення перевірки не запитувались та в акті перевірки відсутні дані про нові форми утворення відходів.
Крім того, судом встановлено, що позивач постійно звітує до органів статистики, що підтверджене даними статистичних спостережень: річна статистична звітність «відходи,  утворення та поводження з відходами за 2020 р. та за 2019 р.».
Також встановлено, що пункти припису 5 та 6 мають узагальнене формування та не містять вказівки до вчинення конкретних законодавчо встановлених дій, а включення до змісту припису вимог, які не спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а, лише, які носять загальний характер, суперечать суті та меті припису як розпорядчого документу, що складається за результатами заходу державного нагляду (контролю).
Аналогічні правові  висновки містяться  в постанові Верховного суду від 05.06.2019 р. справа №816/581/16.   
Отже, з  урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги пунктів 4-7 спірного Припису є протиправними.
Щодо пункту припису 8, суд зазначає.
 Як вбачається із акту перевірки (пункт 7 акту) за аналізом наданих документів у ході перевірки було встановлено, що поточний облік кількості відходів, які утворюються на підприємстві (за формою 1-ВТ) ведеться не в повному обсязі (вказані лише тверді побутові відходи за 2019-2020 роки, а згідно Звіту із інвентаризації відходів на підприємстві утворюється 9 видів відходів), що є порушенням ст. 17 Закону України "Про відходи".
У відповідності до вимог статті 17 Закону України "Про відходи" суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані, зокрема, на основі матеріально- сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.
Так, на спростування вищенаведених у акті перевірки виявлених порушень у наведеній частині позивачем надані копії Журналів обліку відходів та пакувальних матеріалів і тари форми 1-ВТ за 2019 та 2020 роки (а. с. 239-250 том 1, а. с. 1-14 том 2), що свідчить про відсутність порушення та дотримання позивачем вимог ст. 17 Закону України "По відходи".
Як вбачається  з акту перевірки, відповідач необгрунтував, який, саме, вид /види відходів не відображено позивачем та в якому обсязі, в зв`язку з чим твердження відповідача про  відсутність первинного обліку відходів спростовується викладеним вище.    
Щодо пунктів припису №9,10, суд зазначає. 
Зі змісту акту перевірки вбачається, що у ході проведення перевірки шляхом візуального огляду посадовою особою відповідача було встановлено факт засмічення земельної ділянки, а саме: на відкритій земельній ділянці навпроти офісного приміщення без відповідного дозволу розміщуються сторонні предмети та матеріали (відходи відпрацьованого металевого обладнання, відходи резини тощо), що є порушенням вимог ст. 35 Закону України "Про охорону земель", ст. ст. 17,33 Закону України "Про відходи".
У відповідності до вимог статті 35 Закону України "Про охорону земель" встановлено, що власники і землекористувачі, у тому числі орендарі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема, забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення і таке інше.
Згідно до ст. 17 Закону України "Про відходи" передбачено, що суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані, зокрема, не допускати зберігання та виділення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах, відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров`ю, та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами відповідно до законодавства України.
За приписами ст. 33 Закону України "Про відходи" визначено, що зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).
Разом з тим, ні зміст акту перевірки, ні пункти 9, 10 оспорюваного припису не містять жодних посилань на докази, які б свідчити про те, що таке засмічення земельної ділянки відбулося саме, з вини позивача,  і таких доказів відповідачем суду не надано, а судом не встановлено.
Між тим, як підтверджується матеріалами справи (зокрема, листом позивача до ТОВ "Ліга-ЄС" за N 18-1 від 07.05.2021 р. (а. с. 36 том 2), при проведенні перевірки було виявлено зберігання не відходів, а зберігання запасних частин технологічного обладнання сторонніми організаціями, зокрема, що належить ТОВ "Ліга-ЄС" та що знаходиться за місцезнаходженням позивача, вказані встановлені судом обставини жодними іншими доказами відповідачем не спростовані, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що засмічення земельної ділянки, саме, з вини позивача не підтверджене жодними доказами, а тому вимоги пунктів 9 та 10 оскаржуваного припису є протиправними і підлягають скасуванню.
Крім того, пункти 9 та 10 оспорюваного припису носять декларативний (загальний) характер, направлені на недопущення засмічення землі у майбутньому, а отже, не мають на меті усунення виявленого порушення, що не відповідає меті припису як розпорядчого документу. Аналогічна  позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 р. у справі № 815/132/17.
Щодо пункту припису №11, суд зазначає. 
Як вбачається зі змісту акту перевірки, у ньому взагалі відсутні обставини щодо виявлених порушень з приводу не складання та не подання позивачем статистичної звітності у сфері поводження з відходами, що не відповідає та суперечить вимогам Закону N 877 та наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 26.11.2019 р. N 450, яким затверджено уніфіковану форму акту перевірки.
Як свідчать надані копії документів, які також  надавались відповідачеві у ході перевірки, факт складання та подання позивачем статистичної звітності N 1-відходи "Утворення та поводження з відходами" за 2019 та 2020 роки підтверджується його копіями, наявними в матеріалах справи та спростовує твердження відповідача про не складання та не подання такої статистичної звітності позивачем. За викладених обставин, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку, що пункт 11 оспорюваного припису є протиправним у зв`язку із чим також був скасований судом.
Крім того, суд зазначає, що  забезпечення контролю за достовірністю ведення державної статистичної звітності щодо вивчення інформації, викладеної у звітності про відходи, перевірка достовірності даних про них, тощо належить до компетенції органів Держстату, а не  відповідача.     
Аналогічні правові  висновки містяться  в постанові Верховного суду від 28.04.2021 р. справа №480/1752/19.   
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду   відсутні.
Керуючись ст. ст.   243,   308,   311,   315,   316,   321,   325 КАС України, суд, -

               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області)     -залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 - залишити без змін. 
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова