ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2022 року
м. Київ
справа № 712/15990/18
провадження № 51-4068км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
засудженого                                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2021 року і касаційну скаргу представника потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагроекспорт» – адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016251010004624, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сигнаївки Шполянського району Черкаської області та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2021 року дії ОСОБА_7 були перекваліфіковані з ч. 4 ст. 191 КК на ст. 356 КК, а його було засуджено за ст. 356 КК до покарання в виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Хімагроекспорт» 374 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи фізичною особою – підприємцем, виконуючи роботи з перевезення вантажу, діючи умисно, самовільно, всупереч установленому законом порядку, з метою забезпечення виконання зобов`язання, а саме здійснення розрахунку за перевезення товару – 40 тонн мінеральних добрив марки 16-16-16 із м. Черкас до с. Тарасівки Констянтинівського району Донецької області, не повернув цього товару ТОВ «Хімагроекспорт», який останнє придбало у ТОВ «Українська агропромислова група» з метою виконання договору купівлі-продажу № 154/05/16 між ТОВ «Хімагроекспорт» і СПА «Єлізавета», а перевантажив його у належні йому причіпи та уклав цивільно-правові угоди щодо зберігання майна ТОВ «Хімагроекспорт», чим спричинив цьому товариству матеріальний збиток на суму 374 000 грн.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 24 травня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін. 
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ст. 356 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строку давності. 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК.
Стверджує, що не мав умислу на завдання шкоди ТОВ «Хімагроекспорт», оскільки товар було передано на відповідальне платне зберігання, про що було відкрито повідомлено як ТОВ «Хімагроекспорт», так і СПА «Єлізавєта». 
Крім того, на думку засудженого, в його діях наявна необережність щодо наслідків – заподіяння значної шкоди, що також виключає відповідальність за ст. 356 КК.
У касаційній скарзі представник потерпілого ТОВ «Хімагроекспорт» – адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого, на думку адвоката, призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суть доводів представника зводиться до незгоди з постановленою щодо ОСОБА_7 ухвалою апеляційного суду в частині залишення без змін вироку місцевого суду, за яким дії засудженого перекваліфіковані з ч. 4 ст. 191 КК на      ст. 356 КК.
Вважає, що в діях засудженого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК.
Як стверджує представник потерпілого, суди не звернули уваги на те, що засуджений привласнив добриво азотно-фосфорне калійне комплексне марки 16-16-16, тоді як на зберігання передав інший вид добрива – селітру аміачну, яку потерпілий йому не передавав.
На думку ОСОБА_8 , наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про наявність у ОСОБА_7 корисливого мотиву.
За твердженням представника, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, містить істотні суперечності, оскільки з огляду на встановлені місцевим судом фактичні обставини справи цей суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК, тим часом як засуджений після отримання від водіїв товару перевантажив його у належні йому причіпи і розпорядився ним на власний розсуд, що, на переконання адвоката, свідчить не про самоправство, а про привласнення.
Крім того, зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, не перевірив доводів, викладених ним у апеляційній скарзі, та не дав їм належної оцінки. 
 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу засудженого та просили її задовольнити. Водночас заперечували проти касаційної скарги представника потерпілого.
Прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, заперечила проти задоволення касаційних скарг засудженого та представника потерпілого та вважала необхідним залишити без зміни постановлені у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 судові рішення. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційних скаргах, суд касаційної інстанції дійшов висновків, що подана представником потерпілого касаційна скарга не підлягає задоволенню, а касаційну скаргу засудженого необхідно задовольнити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Положеннями ст. 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Як установлено п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, а винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК, не підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні.
Так, орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК.
Місцевий суд, установивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши цим доказам оцінку, дійшов висновку, що докази сторони обвинувачення не доводять винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення.
Такого висновку суд дійшов на підставі досліджених показань: ОСОБА_7 , який не визнав винуватості та пояснив, що у зв`язку з невідшкодуванням транспортних витрат добриво не було відвантажено на складах ТОВ «Хімагроекспорт», а перевантажено у несправні автомобілі; потерпілого ОСОБА_9 (директора ТОВ «Хімагроекспорт») про те, що йому відомо про відвантаження ОСОБА_7 добрив на складах на території м. Черкас, однак подальша їх доля йому не відома; свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (водіїв, що перевозили добрива), які, як показали, намагалися вирішити з директором ТОВ «Хімагроекспорт» питання про відшкодування коштів, витрачених ними, та через відмову, віддали вантаж ОСОБА_7 до того часу, поки з ними не розрахуються.
А також висновок суду ґрунтується на письмових доказах: видатковій накладній від 23 травня 2016 року № 2749; платіжному дорученні від 19 травня 2016 року № 198; договорі поставки від 19 травня 2016 року № 154/05/16; товарно-транспортних накладних від 23 травня 2016 року № 23052016-1 та № 23052016-2; повідомленні від ФОП ОСОБА_7 до директора ТОВ «Хімагроекспорт»; договорі відповідального зберігання та акті приймання-передачі майна від 27 травня 2016 року № 000027 та № 01; рахунку-фактурі від 27 травня 2016 року № К-000157; протоколі огляду від 16 червня 2016 року з фототаблицями до нього; відповіді на вимогу від 01 липня 2016 року № 80/01-07; відповіді ТОВ «Українська агропромислова група» від 20 липня 2018 року № 10154/46-2018.
Дослідивши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того факту, що саме ТОВ «Хімагроекспорт» ввірено майно ОСОБА_7 за цивільно-правовим договором перевезення чи поставки, а також про відсутність у діях ОСОБА_7 умислу та корисливого мотиву, оскільки останній не здійснив звернення майна на свою користь, а його дії були спрямовані на відновлення його прав і законних інтересів. Враховуючи зазначене, суд перекваліфікував дії     ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 191 КК на ст. 356 КК і засудив останнього за вказаною нормою закону.
З такими висновками місцевого суду погодився суд апеляційної інстанції.
Верховний Суд вважає правильними мотиви судів попередніх інстанцій, з яких вони виходили, вказуючи на відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК. 
Необґрунтованими є твердження адвоката ОСОБА_8 стосовно того, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про корисливий мотив у ОСОБА_7 , оскільки засуджений після того, як автомобілі повернулися до м. Черкас і товар був відвантажений на відповідальне зберігання, відразу повідомив ТОВ «Хімагроекспорт» про притримання товару з метою здійснення з ним розрахунку за перевезення вантажу, а не вчиняв дії для звернення цього майна на свою користь.
Тому доводи представника потерпілого про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, є безпідставними. 
Водночас, на думку Суду, висновки судів першої й апеляційної інстанцій про те, що досліджені у справі докази поза розумним сумнівом доводять винуватість        ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК, є помилковими з огляду на таке.
Згідно зі ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
При цьому відповідно до ч. 4 ст. 17 згаданої статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як із тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і з тих, що визначають його суб`єктивну сторону. 
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги частину доказів сторони захисту та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
За змістом ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Статтею 94 КПК визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК, є кримінально караним лише за умови заподіяння діями винного значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Саме з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника кримінальне правопорушення визнається закінченим. 
Таким чином, зазначений склад кримінального правопорушення належить до так званого матеріального, оскільки настання наслідків — є обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього кримінального правопорушення.
При цьому сторона обвинувачення повинна довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а суд у разі постановлення обвинувального вироку – навести відповідні мотиви щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями винного і настанням наслідків, передбачених ст. 356 КК у виді заподіяння значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. 
Так, суд, визнаючи ОСОБА_7 винуватим за ст. 356 КК, зазначив, що всі ознаки об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення відповідають його діянню, а це самовільне вчинення дії – притримання, що підтверджується укладенням договору на відповідальне зберігання та повідомленням ТОВ «Хімагроекспорт» ОСОБА_7 про відкрите володіння ним мінеральними добривами і про укладення ним зазначеного договору зберігання майна товариства з ТОВ НВО «Екопром»; оспорювання дій особи – під час судових засідань ТОВ «Хімагроекспорт» заявило про незаконність дій засудженого, чим виразило своє оспорення його дій; суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди інтересам ТОВ «Хімагроекспорт» та необхідний причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 і значною шкодою, заподіяною ТОВ «Хімагроекспорт». Крім того, вказав, що вина ОСОБА_7 характеризується умислом щодо протиправного діяння – притримання і необережністю щодо наслідку – заподіяння значної шкоди через неправильне зберігання мінеральних добрив.
При цьому місцевий суд у ході викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_7 не повернув товару постачальнику, а перевантажив його у належні касатору причіпи та уклав цивільно-правові угоди щодо зберігання майна ТОВ «Хімагроекспорт», чим спричинив цьому товариству матеріального збитку на суму 374 000 грн.
Отже, за цим обвинуваченням, ОСОБА_7 завдав ТОВ «Хімагроекспорт» збитків унаслідок укладення цивільно-правових угод щодо зберігання майна. 
Водночас, як наведено в мотивувальній частині вироку, досліджені докази вказують на те, що ОСОБА_7 , діючи умисно і з необережністю ставлячись щодо наслідку, заподіяв шкоду ТОВ «Хімагроекспорт» через неналежне зберігання мінеральних добрив.
Тобто суд зазначає, що досліджені ним докази дають підстави для висновку про заподіяння шкоди ТОВ «Хімагроекспорт» внаслідок неналежного зберігання майна цього товариства. 
Разом з тим із вироку не вбачається, які саме досліджені судом докази вказують на причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 і наслідками у вигляді втрати майна, як у першому випадку – через укладення цивільно-правових угод щодо зберігання майна, так і в другому — через неналежне зберігання майна. 
Не навів суд і обґрунтування, на підставі яких саме доказів він дійшов висновку про неналежне зберігання ОСОБА_7 майна ТОВ «Хімагроекспорт», а також, що вказане майно було втрачено саме ОСОБА_7 . 
Вищенаведене свідчить про те, що місцевий суд не встановив дійсного причинно-наслідкового зв`язку, як обов`язкової ознаки об`єктивної сторони, між діями ОСОБА_7 і наслідками, завдання яких йому інкримінувалося, і не навів відповідних мотивів у цій частині.
Таким чином, у цьому кримінальному провадженні поза розумним сумнівом не доведено достатніми доказами всіх елементів інкримінованого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, що виключає його кримінальну відповідальність.  
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в порядку апеляційної процедури, не звернув належної уваги на вказані порушення, внаслідок чого безпідставно залишив вирок місцевого суду без змін. 
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, вони перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення і призвели до необґрунтованого засудження ОСОБА_7 . 
Відповідно до ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Саме такі обставини, як підстава для закриття кримінального провадження, встановлені судом касаційної інстанції в цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи закріплений Конституцією України принцип презумпції невинуватості, необхідність тлумачити всі сумніви на користь обвинуваченого, суд касаційної інстанції вважає, що вирок районного суду та ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 підлягають скасуванню із закриттям кримінального провадження у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.
З урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду інші викладені в касаційних скаргах доводи ОСОБА_7 та представника потерпілого суд касаційної інстанції не розглядає, оскільки вони не вплинуть на підстави, з яких кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю, і за ними не може бути прийнято інше рішення.
На підставі наведеного касаційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а касаційну скаргу ОСОБА_7 необхідно задовольнити.
Також, зважаючи на те, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримати, цивільний позов потерпілого ТОВ «Хімагроекспорт» про стягнення матеріальної шкодина підставі ч. 3 ст. 129 КПК необхідно залишити без розгляду. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 440, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу представника потерпілого ТОВ «Хімагроекспорт» – адвоката     ОСОБА_8 залишити без задоволення. 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити. 
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
Цивільний позов ТОВ «Хімагроекспорт» до ОСОБА_7 залишити без розгляду.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                       ОСОБА_3