КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
06 грудня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
                                                                                                Справа № 753/7763/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/15654/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.                                                                    суддів:                                    Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.                                         за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Катющенко В.П. 01 жовтня 2021 року у м. Києві, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Литвиненко Людмила Володимирівна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, 
 
В С Т А Н О В И В
 
До Дніпровського районного суду м. Києва 21 вересня 2021 за підсудністю з Дарницького районного суду м. Києва, на підставі ухвали від 01 липня 2021 року надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київська міська рада, Державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Людмила Володимирівна, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Литвиненко Людмила Володимирівна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заява  ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, а саме виникнення у заявника ОСОБА_1 права на спадкування за законом майна померлого спадкодавця, що є окремим предметом доказування, та підставою для  відмови у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
 
Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість судового рішення, як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального права. Представник зазначає про те, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження, не встановив, чи наявні інші спадкоємці, які б оспорювали чи не визнавали право апелянта на спадщину, або іншим чином перешкоджали в реалізації прав апелянта, не встановив між ким існує спір та прийшов до гіпотетичного, а не реального висновку про наявність спору про право. А тому висновки викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою апелянта у праві на доступ до правосуддя і справедливий судовий розгляд, та позбавив можливості надати додаткові докази на підтвердження викладених в заяві обставин. 
На підставі викладеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 . Представник підтримали доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.  
Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому в порядку ч.3 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки. На зазначеній земельній ділянці вони разом з батьком збудували будинок, почали в ньому жити та вести спільне господарство разом зі батьком та матір'ю. Пізніше у вказаному будинку почали проживати його двоє дітей. Вказані факти підтверджуються довідками виданими Головою СТ «Блакитні піски», Актом обстеження житлових умов.
Зазначає, що після смерті спадкодавця він вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців немає, він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті його батька ОСОБА_3 . Однак, нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, з підстав пропуску ним строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт реєстрації його місця проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою, або підтверджували б факт фактичного проживання спадкодавцем за однією адресою.
Матеріали справи містять витяг зі Спадкового реєстру, з якого вбачається вчинення нотаріусом лише дій щодо реєстрації спадкової справи.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, а саме виникнення у заявника ОСОБА_1 права на спадкування за законом майна померлого спадкодавця, що є окремим предметом доказування, та підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
 
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч.2 ст.293 ЦПК України).
У ч.4 ст.315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з пунктами 2, абзацу 1,2,3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду Україн від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо постійне проживання особи  зі  спадкодавцем  на  час відкриття  спадщини  не  підтверджено відповідними документами,  у зв`язку із чим нотаріус  відмовив  особі  в  оформленні  спадщини, спадкоємець  має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного  проживання  зі  спадкодавцем  на  час  відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців,   які  прийняли  спадщину  в  порядку,  установленому цивільним  законодавством.  За  наявності  умов  для  одержання  в нотаріальній  конторі  свідоцтва  про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
 
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).
Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі  № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18).
 
Проте, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд першої інстанції на наведене вище уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.
Матеріали справи не містять відомостей про осіб, що прийняли спадщину або мають право на прийняття спадщини, а тому, за відсутності доказів наявності інших спадкоємців, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність спору про право.
Також, за відсутності інших спадкоємців слід з`ясувати коло заінтересованих осіб.
При цьому слід зазначити, що матеріали справи не містять даних про вчинення нотаріальної відмови в оформленні права на спадщину, наявні дані лише про реєстрацію спадкової справи.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права знайшли своє підтвердження.
 
Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова 
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

                        Повний текст постанови складений 20 грудня 2021 року.