УХВАЛА

28 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/12302/20
адміністративне провадження № К/9901/45287/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожна будівельна компанія Дорсервіс» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі № 420/12302/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожна будівельна компанія Дорсервіс» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
10.12.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожна будівельна компанія Дорсервіс» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі № 420/12302/20.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Касаційна скарга подана вдруге, раніше подану касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 02.12.2021 через відсутність належного викладення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України. Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтоване тим, що повернення касаційної скарги не позбавляє особу права повторного звернення до Верховного Суду.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України). Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Скаржником вказано, що судом апеляційної інстанції не було застосовано висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, невірно застосовано підпункти 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України).
Також скаржником вказано, що апеляційний суд допустив помилку при застосуванні частини 21 статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», пов`язавши факт отримання пального з його зберіганням. На думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися лише в тому випадку, коли отримане паливо зливається безпосередньо в відповідну ємність для зберігання пального, яка є стаціонарною. Тобто, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. Відтак, з урахуванням вимог статті 15 Закону України №481/95-ВР та положень підпункту 14.1.6. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, позивач не повинен був отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене у паливні баки транспортних засобів (пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України).
Верховним Судом зауважено, що, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції враховано постанову Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, на яку посилався і позивач, однак в розрізі тих обставин, що якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. 
Скаржником не спростовано правильність врахування судом апеляційної інстанції такої правової позиції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції встановив, що між ТОВ «Роял Ресурс» (постачальник) та ТОВ «Дорожна будівельна компанія Дорсервіс» (покупець) укладено договір поставки №22/08/19, згідно умов якого постачальник зобов`язується передати нафтопродукти у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та повністю оплатити його вартість. Згідно відомостей обліку видачі дизельного палива за 31.03.2020, за 02.04.2020 зі складу позивача видавалося дизельне паливо для власних транспортних засобів. Отже, постачальником на склад позивача здійснювалася поставка нафтопродуктів (дизельного палива), які в подальшому видавалися зі складу для використання у власній господарській діяльності. Тобто, позивачем здійснювалося зберігання пального. При цьому, заява від позивача на отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання) до контролюючого органу на час проведення перевірки не надходила, а отже ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) позивачу не видавалась. Відтак, колегія суддів прийшла до висновку про наявність порушення позивачем частини 1 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а тому як наслідок і правомірність податкового повідомлення рішення від 11.09.2020 №0001473201.
Доводи позивача про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що не є належним обґрунтуванням заявленої підстави касаційного оскарження.
Разом з тим, скаржником не вказано підставою касаційного оскарження порушення судом норм процесуального права щодо дослідження доказів та встановлення обставин у справі (пункт 4 частини 4 статті 328, відповідний підпункт частини 2 статті 353 КАС України).
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Скаржником не враховані роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалі від 02.12.2021 по даній справі. Повторно подана касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожна будівельна компанія Дорсервіс» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі № 420/12302/20 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва