УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 686/15039/18
провадження № 51-6167ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, яку постановлено в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018240010002329, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Первомайськ республіка Молдова, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , у силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі — КК України), раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 307 КК України,
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Георгіївка, Жармінський район Семипалатінської області, Республіка Казахстан, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – вироком Хмельницького міськрайонного Хмельницької області суду від 08 квітня 2019 року за ч. 1 ст. 289 КК України, засуджено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Суть питання
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2020 року ОСОБА_6 засуджено до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла. Також постановлено виконувати самостійно вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_6 , на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Крім того, цим же вироком засуджено ОСОБА_5 засуджено до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 289 КК України на строк 4 роки із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла; за ч. 2 ст. 307 КК України – на строк 5 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 і ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за те, що вони, за встановлених та детально наведених судом першої інстанції у вироку обставин, 06 квітня 2018 року близько 04 год 00 хв, перебуваючи біля будинку № 5 по вул. Героїв АТО у м. Хмельницький, помітили автомобіль ВАЗ 21093, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що був припаркований біля під`їзду № 1 зазначеного будинку, який перебував у користуванні потерпілого ОСОБА_4 та згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_7 , у який ОСОБА_5 , за відсутності дозволу власника керувати вищевказаним транспортним засобом, проник у середину салону автомобіля, встановивши таким чином контроль над цим автомобілем. Надалі, відкотивши вказаний транспортний засіб, шляхом штовхання за допомогою фізичної сили ОСОБА_6 , який знаходився неподалік із свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не були обізнані та не усвідомлювали незаконність дій останніх щодо незаконного заволодіння даним транспортним засобом, ОСОБА_5 завів його з буксиру. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 завдали потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 39 тис. 090 грн.
Окрім цього, продовжуючи свої злочинні дії, близько 04 год 40 хв ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Хмельницький по вул. Зіньковського зайшли у двір будинку № 1, підійшли до автомобіля «OpelKadett», д.н.з. НОМЕР_2 , червоного кольору, який перебуває у користуванні потерпілого ОСОБА_10 та згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_11 , та умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном всупереч волі власника, відкривши передні двері зі сторони водія, які були не замкненні, ОСОБА_6 сів за кермо зазначеного автомобіля, встановивши таким чином контроль над зазначеним автомобілем.
В подальшому, ОСОБА_6 спробував завести двигун автомобіля однак йому це не вдалось, тому ОСОБА_5 , перебуваючи за кермом автомобіля ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом буксирування, почали переміщати транспортний засіб, із вул. Раєвського за межі м. Хмельницький, де заховали його в лісо-смузі неподалік с. Малиничі, Хмельницького району, який 11 квітня 2018 року, був виявлений та вилучений працівниками поліції.
Крім того, ОСОБА_5 з жовтня 2018 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 умисно, незаконно придбав, шляхом висушування та подріблення зірваного листя, виготовив та зберігав за місцем проживання з метою збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс, масою (в перерахунку на висушену речовину) 3,26 г., який помістив у паперовий згорток, який обмотав поліетиленовим пакетом та з метою приховання помістив згорток в пластикову пляшку ємкістю 1 літр, в середину якої залив жир. Надалі, перевіз і передав вказану пляшку до ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор».
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 08 грудня 2021 року залишив зазначений вирок місцевого суду без змін.
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вищевказане рішення апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи наведене, потерпілий вказує на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив його клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із його наміром укласти із засудженими угоду про примирення, що, на думку потерпілого, вплинуло би на призначене їм покарання.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи касаційної скарги потерпілого зводяться до того, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив його клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із його наміром укласти з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 угоду про примирення, що, на його думку, унеможливило укладання вказаної угоди, і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Проте,  ОСОБА_6 та  ОСОБА_5 засуджені за вчинення тяжкого злочину, що виключає можливість укладення угоди про примирення відповідно до вказаної статті.
Що стосується посилань потерпілого на те, що суд апеляційної інстанції не врахував думку іншого потерпілого ОСОБА_10 щодо виду і міри покарання засудженим, то вони є недоречними, оскільки, як правильно зазначив потерпілий ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, ОСОБА_10 не був присутній під час розгляду у суді апеляційної інстанції і до того ж не виявив бажання висловити свою думку з цього питання шляхом подання апеляційної скарги до суду. Крім того, потерпілий ОСОБА_4 позбавлений права представляти інтереси ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції, а явка останнього у судове засідання була не обов`язковою. 
Таким чином, твердження, наведені потерпілим у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених у рішенні суду апеляційної інстанції, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що це рішення було постановлено з істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому підстави для задоволення касаційної скарги потерпілого відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                ОСОБА_3