ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/9197/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Замкової А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Азовкабель» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року (суддя Кисель Р.В.) в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовкабель» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,- 
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Азовкабель» звернулося з позовом до суду до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA 110230/2020/000274/2 від 23.11.2020 року;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 110230/2020/00637 від 23.11.2020 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року у задоволені позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким  відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок відповідача про не підтвердження митної вартості товару позивача за ціною договору базується на розбіжностях, які не мають впливу на ціну товару, оскільки такі розбіжності стосуються не числових значень митної вартості товару, а незначних недоліків окремих документів та є проявом зайвого формалізму зі сторони контролюючого органу. Так, позивачем до митного оформлення надано всі необхідні документи, які оформлені за результатами господарської операції з поставки товару. Посилання митниці на платіжне доручення №101 від 12.11.2020 року, з якого не можливо визначити стосовно якої партії товару здійснено розрахунок за товар та наявної розбіжності у ціні товару (товар постачався за ціною 647400,00 рос. руб., а фактично заявлено до митного оформлення у сумі 652795,00 рос. руб), є хибними, оскільки до митного органу було надано лист ПрАТ «Азовкабель» від 20.11.2020 року №2510, в якому зазначено, що платіжне доручення №95 від 07.10.2020 на суму 64 740 рос. руб. проведено по Договору №УКП46/3289-6995.2018 від 28.12.2018 року по рахунку №39171 від 06.10.2020, специфікації №24 від 06.10.2020 року; платіжне доручення №101 від 12.11.2020 року на суму 823 421,20 рос. руб. проведено по Договору №УКП46/3289-6995.2018 від 28.12.2018 року, а саме: по рахунку №39171 від 06.10.2020 року по специфікації №24 від 06.10.2020 року на суму 645421 рос. руб; по рахунку №43097 від 30.10.2020 року по специфікації №26 від 03.11.2020 року на суму 178 000 рос. руб. Крім того, загальна вартість імпортованого товару за митною декларацією складає 652 795,00 рос. руб. за 393,25 кв.м. товару,  що узгоджується і з митною декларацією країни відправлення та рахунком-фактурою №18721/46 від 16.11.2020 року. Різниця між сумами 652795,00 рос. руб та 647400,00 рос. руб. виникла внаслідок постачання товару не 390 кв.м., а 393,25 кв.м., проте така розбіжність не впливає на ціну товару. Позивач також зазначив, що має стали господарські взаємовідносини з підприємством у якого покупав товар, який в подальшому було заявлено до митного оформлення, а тому є випадки проплати одним платіжним дорученням по кільком специфікаціям. Таким чином подані документи у їх сукупності містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. При цьому, коригування митної вартості товару здійснено на підставі митної декларації №UA807170/2020/040524 від 12.08.2020 року та №UA110230/2020/022485 від 12.10.2020 року, проте товар у вказаних деклараціях та у декларації у даній справі поставлявся на різних умовах та не є ідентичним. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги  та законність і обґрунтованість рішення суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
З матеріалів справи слідує, що 20.11.2020 митним брокером ОСОБА_1 (далі - брокер), з яким ПрАТ «Азовкабель» укладено договір від 01.08.2018 №010818 про надання послуг митного брокера (гр. 44 ЕМД), до митного контролю та митного оформлення було надіслано засобами електронного зв`язку згідно зі ст. 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МКУ) електронну митну декларацію (далі - ЕМД) з довідковим номером 3142, режим ІМ 40 ДЕ, якій було присвоєно №UA110230/2020/025615, на товар (що зазначений в гр. 31 ЕМД):
№ 1. «Стрічка конвеєрна гумовотканинна на основі синтетичних тканин, з вулканізованої гуми, армована тільки текстильними матеріалами, завширшки 650 мм:… Застосовується для транспортування сипучих, кускових і штучних вантажів на стрічкових конвеєрах з плоскими або жолобчастим ролико опорами. Товарний знак: “КРТИ”. Виробник: ОАО «Курскрезинотехника». Країна виробництва: RU».
Зазначений товар ввезений на митну територію України за договором поставки від 28.12.2018 №УКП46/3289-6995.2018, укладеним з ТОВ «Рабекс Трейд», Російська Федерація та ПрАТ «Азовкабель», Україна. Імпорт товару здійснено згідно з договором поставки та специфікацією від 06.10.2020 №24 на умовах поставки FСА, Курськ.
Брокером митну вартість товару заявлено за основним методом визначення митної вартості на рівні -1,42 дол.США/кг.
До митного оформлення вказаного товару до митниці разом з ЕМД було надіслано скановані копії наступних документів:
- сертифікати якості від 05.11.2020 №7487, №7489, №7490, від 03.11.2020 №7488, від 02.11.2020 №7491, від 06.11.2020 №7492;
- пакувальний лист від 16.11.2020 №10773;
- рахунок на оплату від 06.10.2020 №39171;
- рахунок-фактура від 16.11.2020 №18721/46;
- автомобільна транспортна накладна СМR від 16.11.2020 №083409;
- платіжні доручення в іноземній валюті від 07.10.2020 №95, від 12.11.2020 №101;
- довідка про транспортні витрати від 20.11.2020 б/н;
- специфікація від 06.10.2020 №24;
- договір про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 13.11.2020 №13/11/2020;
- комерційна пропозиція від 06.10.2020 №МСК00039171;
-копія митної декларації країни відправлення від 16.11.2020 №10131010/161120/0183961.
При проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, виявлено виявлено наступне.
1. в платіжному дорученні від 12.11.2020 №101 в гр.70 «Деталі платежу» відсутнє посилання на рахунок про оплату та специфікацію до контракту від 06.10.2020 №24, як передбачено умовами п. 4.3 контракту від 28.12.2018 №УКП46/3289-6995.2018, що не дає можливості визначитися стосовно якої партії товару здійснено розрахунок за товар;
2. в поданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 16.11.2020 №18721/46 вказано платіжно-розрахункові документи від 02.11.2020 №26, від 12.11.2020 №993, які до митного оформлення не надавалися;
3. надані до митного оформлення рахунки від 16.11.2020 №18721/46 та від 06.10.2020 №39171 не містять печаток і штампів митних органів країни відправлення, що може свідчити про надання декларантом до митниці інших документів, ніж ті, що були додані відправником, що дає підстави для сумніву у достовірності зазначених відомостей та указує на наявність фіскальних ризиків, в частині можливого заниження митної вартості заявленого товару;
4. за наданими до митного оформлення платіжними дорученнями від 12.11.2020 №101 та від 07.10.2020 №95 проведена передплата за товар в розмірі 888 161,20 руб. РФ, при цьому товар поставляється згідно специфікації від 06.10.2020 №24 на суму 647 400 руб. РФ. Фактично заявлено за митною декларацією на суму 652 795,00 руб. РФ. Тому однозначно співставити суми у платіжних дорученнях заявлених до митного оформлення від 12.11.2020 №101 та від 07.10.2020 №95 з задекларованою партією товару не видається за можливе.
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення брокером митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, з урахуванням ч.ч. 2, 3 ст. 53 МКУ, брокеру надіслано електронне повідомлення та зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) виписку з бухгалтерської документації;
4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також, враховуючи норми ч. 6 ст. 53 МКУ брокеру було запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.
Брокером 23.11.2020 засобами електронного зв`язку було надіслано до митниці повідомлення та додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:
- лист ПрАТ «Азовкабель» від 20.11.2020 №2510;
- акт звірки взаємних розрахунків ПрАТ «Азовкабель» та ТОВ «Рабекс Трейд»;
- договір комісії від 09.01.2017 № 03-01/РТ-17;
- специфікація від 23.11.2020 № 173;
- лист ТОВ «Рабекс Трейд» на доплату від 06.10.2020 б/н.
В повідомленні брокером було зазначено: «Інші документи надати не має можливості». 
У зв`язку із не наданням в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість згідно з ч. 3 ст. 53 МКУ, відповідачем використану наявну інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за другорядним методом з розрахунку 2,41 USD/кг (МД від 12.08.2020 №UА807170/2020/040524, від 12.10.2020 №UА110230/2020/022485). 
За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 23.11.2020 №UА110230/2020/000274/2 із застосуванням другорядного методу № 2ґ (резервного) у відповідності з вимогами ст. 64 МКУ.
Також відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.11.2020 №UА110230/2020/00637.
В подальшому позивач випустив товар у вільний обіг за ЕМД від 23.11.2020 року №UA110230/2020/025795 з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 23.11.2020 №UА110230/2020/000274/2.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ч.1   ст.49 Митного кодексу України   митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1,2   ст.51 Митного кодексу України   митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього   Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до   глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2   ст.52 Митного кодексу України   заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому   розділом VIII цього Кодексу   та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1   ст.53 Митного кодексу України   у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2   ст.53 Митного кодексу України   містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій   статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої   статті 53 Митного кодексу України   слідує, що   Митним кодексом   передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями   статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у   статті 8 Митного кодексу України   принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3   ст.53 Митного кодексу України   у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5   ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України   передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3   ст.54 Митного кодексу України   за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень   статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6   статті 54 Митного кодексу України   визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2)   неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій   статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у   главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1   ст.55 Митного кодексу України   рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою   статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1   ст.57 Митного кодексу України   визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8   ст.57 Митного кодексу України   основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього   Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59   і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей   59   і   60   цього   Кодексу   за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до   статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до   статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених   статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7   статті 54 Митного кодексу України   передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої   статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у   статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень   Митного кодексу України   дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома   статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою   статті 53 Митного кодексу України   декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені   статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 в адміністративній справі №803/667/17.
Так, підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів стало не надання брокером належних та у повному обсязі документів для підтвердження митної вартості товарів на виконання вимог ст. 53 МКУ, в той час як надані документи не містили усіх відомостей для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів. 
Стосовно посилань скаржника, що виявлені розбіжності, виявлені під час митного оформлення, є суто формальними та стосуються виключно форми документів первинного бухгалтерського обліку та такі розбіжності не впливають на визначення митної вартості, слід зазначити наступне. 
Так, за договором поставки від 28.12.2018 №УКП46/3289- 6995.2018 позивачем здійснюється ряд поставок продукції. При цьому, даним договором не визначається яка саме продукція, у якій кількості, та якої вартості буде постачатися товар. Крім того, поставки товару можуть бути однаковими за назвою самої продукції (номенклатурою), кількістю та вартістю, відмінність таких поставок буде вбачатися лише згідно відомостей на підставі документів за якими здійснюється поставка та оплата товарів.
Відповідно до п. 1.2 Договору поставки від 28.12.2018 № УКП46/3289-6995.2018 саме специфікацією визначається найменування продукції, найменування НД, асортимент кількість продукції, вартість та інші відомості. Специфікація складається на кожний період поставки.
Згідно з п. 4.1 Договору поставки від 28.12.2018 № УКП46/3289-6995.2018 оплата продукції та інших витрат здійснюється покупцем у формі 100% передплати у строк не пізніше 10 банківських днів з моменту отримання рахунку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.
Відповідно до п. 4.3 Договору поставки від 28.12.2018 № УКП46/3289-6995.2018 в платіжному доручені покупець вказує номер та дату дійсного договору, специфікації до договору (при її наявності), рахунка на оплату.
Таким чином, ідентифікація певної поставки товару може бути здійснена на основі посилання на такі документи, як на специфікацію до договору, на основі якої було поставлено відповідний товар, на рахунок-фактуру (інвойс) (окрім посилання на договір).
Документи, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. 
Отже, зазначення неповної чи неналежної інформації про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, викликає обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості та впливає на правильність визначення митної вартості.
Наведене вище підтверджує висновок митниці, що відсутність в платіжному дорученні від 12.11.2020 №101 в гр.70 «Деталі платежу» посилання на рахунок про оплату та специфікацію до контракту від 06.10.2020 №24, як передбачено умовами п. 4.3 контракту від 28.12.2018 №УКП46/3289-6995.2018, не дає можливості визначитися стосовно якої партії товару здійснено розрахунок за товар.
Посилання скаржника на документи: копія заявки на транспортування від 13.11.2020 № 1; копія товарно-транспортної накладної (ТТН) від 16.11.2020 № 10773; копія листа ТОВ «Рабекс Трейд» щодо зарахування коштів без дати б/н.; копії платіжних доручень від 02.11.2020 № 26, від 12.11.2020 № 993, які на думку останнього усувають виявленні розбіжності під час митного оформлення колегією суддів оцінюються критично, оскільки такі документи не були подані під час митного оформлення та під час дії гарантійних зобов`язань. 
Стосовно доводів позивача, що коригування митної вартості товару здійснено на підставі митної декларації №UA807170/2020/040524 від 12.08.2020 року та №UA110230/2020/022485 від 12.10.2020 року, проте товар у вказаних деклараціях та у декларації у даній справі поставлявся на різних умовах та не є ідентичним, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями ГАТТ.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64 МКУ митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Пунктом 2 (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) встановлено, що оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару. Згідно з пунктом 2 (б) статті під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції. Згідно з пунктом 2 (с) статті якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (б), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.
Відповідно до ст. 33 МКУ митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.
Так, відповідачем на підставі ст.64 МКУ була використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за другорядним методом з розрахунку 2,41 USD/кг (МД від 12.08.2020 №UA807170/2020/040524, від 12.10.2020 №UA110230/2020/022485). 
Відповідно до відомостей про товари зазначені в поданій до митного оформлення ЕМД та ЕМД (джерело інформації), ці товари мають схожі характеристики. Крім того, ЕМД від 12.10.2020 №UA110230/2020/022485 оформлена позивачем раніше, за тим самим контрактом та за ті самими умови поставки, країна виробництва, виробник, постачальник.
Оскільки, застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) було неможливо у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, у відповідності до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, митним органом правомірно застосовано резервний метод згідно з наявної у митниці інформації.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA110230/2020/000274/2 від 23.11.2020 року є правомірним та не підлягає скасуванню. 
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 110230/2020/00637 від 23.11.2020 року, то митницею не було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, що підтверджується матеріалами справи. 
Така картка відмови приймається до присвоєння реєстраційного номеру митній декларації, проте в даному випадку митну декларацію прийнято до митного оформлення та проставлено Штамп «під митним контролем». Після прийняття до митного оформлення митним декларації було присвоєно номер №UА110230/2020/025615, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до нормами ст. 256 МКУ відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Кодексу тощо.
У всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за встановленою формою відповідно до Р.VІІ Порядку №631.
Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного ст. 255 МКУ для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.
Згідно п.7.2 Р.VII Порядку у картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
Згідно п.7.5 Р. VII Порядку картка відмови роздруковується у двох примірниках і підписується посадовою особою митного органу, яка прийняла рішення про відмову, а в разі електронного декларування формується тільки як електронний документ. Один примірник оформленої картки відмови на паперовому носії невідкладно вручається (надсилається) Декларанту під його особистий підпис у другому примірнику.
Картка відмови, оформлена як електронний документ, або електронний примірник картки відмови на паперовому носії надсилається Декларанту електронним повідомленням, засвідченим ЕЦП посадової особи митного органу, яка прийняла рішення про відмову.
Колегія суддів зазначає, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.11.2020 №UA110230/2020/00637 є обґрунтованою та позивачем під час розгляду цієї справи не надано належних доказів та обґрунтованих пояснень щодо протиправності такої картки, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову щодо визнання протиправною та скасування такої картки. 
За приписами частини 1      статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України      підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями   241-245,   250,   315,   316,   321,   322,   327,   329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовкабель» залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров