Справа № 350/1651/21 
Провадження № 22-ц/4808/323/22 
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене суддею Пуликом М.В. 24 листопада 2021 року у селищі Рожнятів, у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
в с т а н о в и в:
У вересні 2021 року представник Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», в якому просив стягнути з відповідачки завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9607,76 грн., а також судові витрати у розмірі 2270 гривень.
Позовні вимоги мотивував тим, що 23 квітня 2018 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА172136, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Seat», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».
13 серпня 2018 року о 16:10 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Bmw», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Seat», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.09.2018 року по справі 352/1629/18 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та відповідно винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди.
На підставі страхового акту АТ "Страхова компанія "Країна" здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 40195,71 гривень.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то на підставі статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу АТ "Страхова компанія "Країна" було відшкодовано шкоду Страховою компанією відповідача у розмірі 30 587,95 грн.
Зазначав, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9607,76 гривень, яка відповідачкою у добровільному порядку не відшкодована, тому просить позов задовольнити.
Рішенням Рожнятівського районного суду від 24 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог АТ "Страхова компанія "Країна" до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник АТ"Страхова компанія "Країна" подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції належним чином не встановив норми, на підставі яких у позивача продовжився строк на реалізацію захисту порушеного права, оскільки переплутав продовження строків, встановлених процесуальним законом та продовження строків, встановлених прикінцевими положеннями Цивільного кодексу України. Так, строк передбачений статтею 257 ЦК України продовжується на весь час карантину та не потребує зі сторони позивача доказування з приводу чого відбувся пропуск строку на звернення з позовом до суду.
Із зазначених підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та розподілити судові витрати.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.
Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 23 квітня 2018 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА172136, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Seat», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».
13 серпня 2018 року о 16:10 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Bmw», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, у порушення вимог ПДР України, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення із транспортним засобом марки «Seat», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.09.2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено не неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн (а.с. 15-16).
На підставі страхового акту АТ "Страхова компанія "Країна" здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі ОСОБА_2 в розмірі 40195,71 гривень (а.с.31),
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , з вини якої трапилася ДТП, була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то на підставі статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу АТ «СК «Країна» було відшкодовано шкоду Страховою компанією відповідача у розмірі 30 587,95 грн.
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9607,76 гривень, яка відповідачкою у добровільному порядку не відшкодована.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Статтею 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із зазначених норм матеріального права та обставин справи слід зробити висновок, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплатити відповідачка ОСОБА_1 , з вини якої настав страховий випадок.
Вказана різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9607,76 гривень і така підлягає стягнення з відповідача в користь позивача.
Суд першої інстанції встановив вищевказані обставини і стороною відповідача вони не спростовані.
Представник відповідача подав до суду заяву, у якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із спливом позовної давності. Зазначив, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 13 серпня 2018 року, а позов заявлено більше ніж через три роки з моменту дорожньо-транспортної пригоди.
Представник позивача подав на адресу суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2021 року встановлено карантин на усій території України, який постановами Кабінету Міністрів України було продовжено. Зазначає, що позивачем було подано позов в період дії карантину, отже, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину та до моменту закінчення такого карантину. Крім того, позивач вказує на те, що посилання відповідача на строк позовної давності свідчить про визнання позову.
Відмовляючи у задоволенні позову АТ "Страхова компанія "Країна", суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними, однак у їх задоволенні необхідно відмовити за спливом позовної давності, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 13.08.2018 року, тому строк позовної давності закінчився 13.08.2021 року, а з позовом АТ"Страхова компанія "Країна" звернулося 28.09.2021 року. Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача у відповіді на відзив про те, що позов подано в період карантину, тому строк позовної давності не минув. При цьому суд керувався п. 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд вважав, що позивачем не наведено жодних підстав, які б свідчили про те, що введені обмеження у зв`язку з карантином перешкоджали зверненню представника страхової компанії до суду за захистом своїх порушених прав.
Також суд врахував, що позивач є юридичною особою і має у своєму штаті достатню кількість працівників для виконання відповідних процесуальних дій, а також процесуальним кодексом визначені можливості надсилання позову/процесуальних документів в електронному вигляді або поштою, а тому рішення про визнання причин (зазначених позивачем) поважними, без належних на те підстав, призведе до порушення принципу юридичної визначеності.
Однак, з висновком суду про відмову у позові погодитись не можна з огляду на наступне.
У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася 13.08.2018 року, тому загальний строк позовної давності мав би закінчитися 13.08.2021 року, а з позовом АТ "Страхова компанія "Країна" звернулося 28.09.2021 року.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Таким чином, строк позовної давності продовжується на строк дії такого карантину, тому позивач не пропустив строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, відтак порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №373/651/20.
Суд першої інстанції неправильно застосував норму процесуального права, а саме п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, який доповнений згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що вищевказана норма не підлягала застосуванню, адже стосується строків, передбачених згідно ЦПК України, і не може застосовуватися до строків, передбачених ЦК України, зокрема, строку позовної давності (ст.257 ЦК України), щодо якого підлягає застосуванню пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України.
А постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі – COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.
Оскільки на час звернення АТ"Страхова компанія "Країна" з позовом у цій справі у вересні 2021 року, дія карантину, що впроваджений постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 не припинена, строк, визначений ст. 257 ЦК України, є продовженим і позивачем не пропущений.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому оскаржене судове рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ"Страхова компанія "Країна" 9607,76 гривень різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу та позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, які складаються із судового збору необхідно покласти на відповідача.
Отже, з відповідача в користь позивача належить стягнути 2270 грн судового збору за подання позову та 3405 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 5675 грн. 
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.
Рішення Рожнятівського районного суду від 24 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (ЄДРПОУ 20842474, вул.Електриків, 29А, м.Київ, 04176) 9607,76 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням та 5675 грн сплаченого позивачем судового збору, а всього – 15282,76 грн (п`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 76 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               В.А. Девляшевський