Постанова 
Іменем України 
 
30 березня 2022 року
м. Київ
 
справа № 264/3421/16-ц
провадження № 61-16249св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
особа, яка подала скаргу, - ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються, - державний виконавець Кальміуського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Юй Микола Віталійович, 
стягувач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
боржник - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 липня 
2021 року у складі судді Литвиненко Н. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., 
Баркова В. М., Попової С. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії 
та бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Кальміуський ВДВС у м. Маріуполі) 
Юй М. В.
 
Обґрунтовуючи скаргу, вказував, що з відкритих джерел Інтернету йому стало відомо, що державний виконавець Кальміуського ВДВС у м. Маріуполі 02 лютого 2021 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження 
з примусового виконання рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - 
АТ КБ «ПриватБанк») заборгованості в розмірі 317 842, 59 грн.
 
Жодних повідомлень, запрошень та документів у період з 02 лютого 2021 року 
до 19 лютого 2021 року від виконавчої служби він не отримував.
 
19 лютого 2021 року на його запит йому вручили матеріали за вказаним виконавчим провадженням.
 
Зазначив, що між сторонами досягнута усна домовленість про порядок погашення боргу, а тому звернення стягувача до державної виконавчої служби 
є передчасним.
 
Матеріали виконавчого провадження не містять заяви стягувача про примусове виконання рішення, а звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження не передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
 
ОСОБА_1 зазначив, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач зазначає суму заборгованості 317 842,59 грн, яка відрізняється від суми, яка вказана у виконавчому документі.
 
Копія довіреності стягувача від 03 червня 2020 року, яка перебуває в матеріалах виконавчого провадження, не засвідчена належним чином представником стягувача, та немає відмітки державного виконавця про відповідність копії довіреності її оригіналу, така довіреність містить підпис голови правління банку, яка залишена шляхом факсимільного його відтворення. Ураховуючи вказане, вважає, що представник стягувача Смирнова Н. В. не мала повноважень підписувати заяву на примусове виконання, подавати виконавчі документи 
на примусове виконання.
 
У зв`язку з тим, що в матеріалах виконавчого провадження немає письмового доручення начальника Кальміуського ВДВС у м. Маріуполі про передачу виконавчого документа державному виконавцю Юй М. В., немає постанови про прийняття виконавчого документа, постанови, винесені вказаним виконавцем вважає незаконними, та такими, що підлягають скасуванню. 
 
Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів 
на підтвердження переходу до АТ КБ «ПриватБанк» прав та обов`язків 
ПАТ КБ «ПриватБанк», не винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження.
 
Постанови про відкриття виконавчого провадження не містять поштового індексу, назва стягувача не відповідає назві, зазначеній у виконавчому документі, різняться розміри заборгованості.
 
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця Кальміуського ВДВС у м. Маріуполі Юй М. В.; визнати протиправною його бездіяльність; визнати незаконними та скасувати постанови про відкриття провадження № 64340556 від 02 лютого 2021 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за виконавчим провадженням 
№ 64340556 від 02 лютого 2021 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим провадженням № 64340556 від 05 лютого 2021 року, про звернення стягнення на заробітну плату; зобов`язати Кальміуський ВДВС у м. Маріуполі виключити з реєстру боржників інформацію про ОСОБА_1 за виконавчим провадженням 
№ 64340556; зобов`язати Кальміуський ВДВС у м. Маріуполі повернути виконавчий лист 264/3421/16-ц, виданий Іллічівським районним судом 
м. Маріуполя, стягувачу АТ КБ «ПриватБанк» без прийняття до виконання.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 07 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, в задоволенні скарги відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, 
що зміна найменування (типу) юридичної особи, а саме з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», не означає її реорганізації або перетворення.
 
Суд також вказував, що заявник не довів порушення державним виконавцем строків при відкритті виконавчого провадження; посилання ж особи, яка подала скаргу, на невідповідність назви заяви про примусове виконання рішення 
є формальним, оскільки сама назва заяви не має суттєвого правового значення та переслідує мету порушення процедури примусового виконання виконавчого документа.
 
Суд також визнав безпідставними доводи скарги про те, що заяву про відкриття виконавчого провадження подано неуповноваженою особою, встановивши, 
що повноваження представника стягувача АТ КБ «ПриватБанк» Смирнової Н. В. підтверджені довіреністю від 03 червня 2020 року, виданою Головою Правління банку, з зазначенням всіх необхідних реквізитів та визначенням обсягу повноважень, зокрема про те, що Смирнова Н. В. є представником 
АТ КБ «ПриватБанк», яка має повноваження представляти інтереси та подавати документи, передбачені законодавством, до Державної виконавчої служби 
та приватних виконавців з метою їх виконання та користуватися іншими правами сторін у виконавчому провадженні.
 
Суд зазначив, що визначення державного виконавця у конкретному виконавчому провадженні здійснюється автоматизованою системою виконавчого провадження відповідно до Положенням про автоматизовану систему виконавчих проваджень та не вимагає будь-яких доручень начальника ВДВС.
 
Суд вказав, що зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам закону, містить всі обов`язкові реквізити, в тому числі і відбиток печатки, як окремого документу. Зазначення поштового індексу у постанові не вимагається. Відсутність печатки на копіях постанов про відкриття провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копії яких отримані заявником, не може бути підставою для визнання незаконними дій державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови. Доводи про невідповідність розміру заборгованості безпідставні. 
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій просить скасувати ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя 
від 07 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду 
від 09 вересня 2021 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема вважає, що суд першої інстанції порушив таємницю нарадчої кімнати при ухваленні рішення у цій справі; помилково дійшов висновків про те, що він як боржник вчасно отримував копії документів про відкриття виконавчого провадження. 
 
Суд не дав належну оцінку його доводам про те, що виконавець неправомірно 
не виніс постанову про зміну назви стягувача у зв`язку зі зміною його правової форми; виконавчий документ не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому 
не вказано поштовий індекс; заява стягувача не відповідає вимогам закону, тому виконавче провадження на її підставі відкрито неправомірно; доручення 
на представництво інтересів стягувача оформлене без дотримання норм закону. 
 
Вказує, що суд не досліджував, чи правомірно було розподілено заяву про відкриття виконавчого провадження та передано її конкретному виконавцеві; зазначає, що суд порушив норми процесуального закону при розгляді його заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.
 
Вважає, що його скарга розглянута формально і безпідставно не встановлено, що всі допущені виконавцем порушення є підставою для задоволення скарги 
і скасування постанов про відкриття виконавчого провадження.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 264/3421/16-ц, витребувано справу з Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд встановив, що 19 грудня 2017 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області видав виконавчий лист № 264/3421/16-ц про стягнення 
в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь 
ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2006 року № MRIPGK04000029 станом на 04 квітня 2016 року в загальній сумі 
12 901,47 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 
11 217,26 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 14 55,61 дол. США, заборгованості за комісією за користуванням кредитом в розмірі 228,60 дол. США, а також про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судового збору в розмірі 2 525,41 грн. 
 
Строк пред`явлення до виконання - до 19 грудня 2020 року.
 
10 листопада 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» Смірнова Н. В., діючи на підставі довіреності від 03 червня 2020 року № 2306-К-О, виданої Головою Правління АТ КБ «Приватбанк», подала до Кальміуського ВДВС у м. Маріуполі заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом 
№ 264/3421/16-ц.
 
02 лютого 2021 року державний виконавець Кальміуського ВДВС у м. Маріуполі Юй М. В. на підставі заяви представника АТ КБ «Приватбанк» виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64340556 про стягнення 
з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 
317 842,59 грн.
 
02 лютого 2021 року державний виконавець також виніс постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження для боржника ОСОБА_1 
 
02 лютого 2021 року ОСОБА_1 надіслано виклик до державного виконавця. 
 
05 лютого 2021 року державний виконавець виніс дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 
 
19 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби із запитом 
на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 64340556. В заяві зазначено, що він обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно 
до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом в щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
 
Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
 
Порядок надсилання документів виконавчого провадження установлено статтею 28 Закону, відповідно до якої копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
 
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
 
Суд при розгляді цієї справи установив, що права боржника ОСОБА_1 щодо обізнаності про початок виконавчого провадження та про хід виконавчого провадження належним чином реалізовані, представник заявника, що діяв 
за його дорученням, 19 лютого 2021 року отримав матеріали виконавчого провадження.
 
Щодо доводів про порушення виконавцем строку на відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача, то ця обставина є підставою для відповідальності в порядку, встановленому законом, і не є підставою для скасування рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з істотними порушенням процедури, передбаченої цим Законом. 
У такому разі виконавець не вчинив порушень процедури, передбаченої Законом для відкриття виконавчого провадження.
 
Заявник не надав доказів того, що заява АТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження надійшла до Кальміуського ВДВС у м. Маріуполі саме 16 листопада 2020 року.
 
Частина п`ята статті 15 Закону передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. У разі якщо сторона виконавчого провадження - юридична особа змінила найменування, виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.
 
АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків 
ПАТ КБ «Приватбанк» через зміну організаційно-правової форми, а не через зміну найменування.
 
Ураховуючи викладене, доводи касаційної скарги у цій частині 
є безпідставними.
 
Безпідставними є й доводи касаційної скарги щодо невідповідності назви заяви про відкриття виконавчого провадження. Назва заяви не має суттєвого правового значення та переслідує мету порушення процедури примусового виконання виконавчого документа, а тому дії державного виконавця в частині прийняття вказаної заяви були правомірними.
 
Доводи касаційної скарги щодо неналежного оформлення документа про представництво інтересів стягувача також не знайшли підтвердження матеріалами справи.
 
Так, згідно з частиною четвертою статті 16 Закону представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно 
до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою 
і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи 
у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або 
у виданій довіреності.
 
Отже, виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення 
за заявою стягувача - юридичної особи, поданої її представником, повноваження якого можуть бути підтверджені довіреністю, виданою 
і оформленою відповідно до закону. При цьому, відомості про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися також у виданій довіреності.
 
Довіреність № 2306-К-О на ім`я Смирнової Н. В. видана 03 червня 2020 року Головою Правління АТ КБ «ПриватБанк» і підтверджує її повноваження 
на подання зави про примусове виконання рішення суду. Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи немає письмового доручення начальника Кальміуського ВДВС у м. Маріуполі щодо розподілу виконавчого провадження, також безпідставні.
 
Суд дійшов правильного висновку, що оскільки визначення державного виконавця у конкретному виконавчому провадженні здійснюється автоматизованою системою виконавчого провадження, то письмових доручень начальника ВДВС для цього не вимагається. 
 
Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати під час винесення судового рішення безпідставні. Розгляд справи було проведено 07 липня 2021 року, об 11 год 37 хв головуючий видалилась до нарадчої кімнати, після повернення з якої оголосила резолютивну частину ухвали. Згідно з довідкою секретаря судового засідання від 07 липня 2021 року, фіксування оголошення резолютивної частини ухвали 
за допомогою відео- або звукозаписувального засобу не проводилось через неявку на оголошення сторін справи.
 
Інші доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що відповідно 
до частини першої статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, та неправильного тлумачення норм закону. Ці доводи висновків суду про відсутність підстав визнання неправомірними дій державного виконавця при вчиненні дій з відкриття виконавчого провадження не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення 
є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів 
не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. З огляду 
на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених 
у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 07 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду 
від 09 вересня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Є. Червинська