ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14489/19                                                                     

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
За участю секретаря: Шевченко Е.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія" Міжнародні Авіалінії України" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року, суддя Мазур А.С., у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія" Міжнародні Авіалінії України" до Міністерства інфраструктури України, третя особа: Державне підприємство обслуговування повітряного руху України "Украерорух" про визнання протиправною бездіяльність щодо не врегулювання цін на  аеронавігаційні послуги,-

У С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія" Міжнародні Авіалінії України" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства інфраструктури України, третя особа: Державне підприємство обслуговування повітряного руху України "Украерорух", в якому просило визнати протиправною бездіяльність Міністерства інфраструктури України щодо не регулювання цін на аеронавігаційні послуги з дотриманням механізму вартісної основи, передбаченого ст. 36 Повітряного кодексу України та документами ІСАО та Євроконтролю.
Позовні вимоги обґрунтувано тим, що позивач зазначив, що є авіаперевізником України та в установленому порядку сплачує ДП “Украерорух” за аеронавігаційне обслуговування польотів в Україні. Назване підприємство є національним провайдером аеронавігаційного обслуговування, яке здійснює управління повітряним рухом в повітряному просторі України та в міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України. Державне регулювання цін на аеронавігаційні послуги відповідно до законодавства віднесене до повноважень Міністерства інфраструктури України. Реалізація відповідачем указаних повноважень тісно пов`язана з діяльністю ДП “Украерорух”, яке повинне щороку формувати розмір плати за аеронавігаційне обслуговування та подавати відповідну інформацію Мінінфраструктури для встановлення ставок плати за аеронавігаційне обслуговування. 
Наказом Мінінфраструктури від 15.09.2010 №669 визначено ціни (одиночні ставки) за послуги з аеронавігаційного обслуговування: на маршруті – 45,56 євро, на підході до аеродрому – 7,56 євро. З 2010 року вказані одиночні ставки не змінювалися. Оскільки ці ставки встановлені в євро з 2010 року, то валютна криза в Україні 2014-2015 років призвела до девальвації гривні, у свою чергу зумовила зростання цих ставок в гривневому еквіваленті на 183% відповідно до середньорічного курсу Національного банку України.
Як зазначає позивач, після 2010 року ДП “Украерорух” не виконувало свій обов`язок щодо щорічного подання до Мінінфраструктури необхідних даних для прийняття рішення про регулювання цін на послуги з аеронавігаційного обслуговування відповідно до статті 9 Закону України “Про природні монополії” та Положення про державне регулювання цін, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1995 №135, а назване Міністерство з 2010 року не вчинило жодних дій з метою дотримання механізму ціноутворення, передбаченого Положенням про державне регулювання цін та документами ІСАО щодо щорічного формування розміру плати на аеронавігаційне обслуговування, що свідчить про його протиправну бездіяльність.
На переконання позивача така бездіяльність відповідача порушує принцип своєчасності, оскільки останній понад розумний строк не використовував надані йому повноваження щодо регулювання плати за аеронавігаційне обслуговування, що призвело  до створення умов для використання ДП “Украерорух” отриманої плати за аеронавігаційне обслуговування не лише для покриття витрат на аеронавігацію, але й формування прибутку та його використання на покриття інших витрат цього підприємства, не пов`язаних із аеронавігаційним обслуговування, що суперечить цільовому характеру коштів плати за аеронавігаційне обслуговування, визначеного частиною шостою статті 36 Повітряного кодексу України.  Як наслідок, на позивача покладено надмірний тягар витрат на аеронавігаційне обслуговування, які не є необхідними для забезпечення безпечного, ефективного і регулярного повітряного руху. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційні скарги подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційних скарг за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційних скарг, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія" Міжнародні Авіалінії України" є авіаперевізником України, що підтверджується наданими ним сертифікатами експлуатанта повітряних суден від 14.10.2015 та від 14.10.2017, ліцензією повітряного перевізника від 27.06.2012. 
Відповідно до статуту ДП “Украерорух”, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 06.04.2016 №137, назване підприємство є провайдером аеронавігаційного обслуговування в Україні, яке здійснюється на всіх етапах польоту повітряних суден у повітряному просторі України та повітряному просторі над відкритим морем, де відповідальність за обслуговування повітряного руху відповідно до договорів покладена на Україну. 
Разом з тим, ДП “Украерорух” є суб`єктом природної монополії (інформація з офіційного сайту Антимонопольного комітету України за посиланням https://amcu.gov.ua/zvedenij-perelik-subyektiv-prirodnih-monopolij).
ДП “Украерорух” надає послуги з аеронавігаційного обслуговування на договірній основі. Такі договірні взаємовідносини також існують між названим підприємством та позивачем.
Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія" Міжнародні Авіалінії України" як авіаперевізник України користується послугами аеронавігаційного обслуговування, які надає ДП “Украерорух” на платній основі, що не заперечується стронами.
При цьому ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден повітряному просторі України встановлені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 15.09.2010 №669 “Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден повітряному просторі України”, яким також доручено ДП “Украерорух” забезпечити опублікування ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України у збірнику аеронавігаційної інформації (AIP) України. 
Відповідно до вказаного наказу за аеронавігаційне обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України, пов`язане із забезпеченням організації повітряного руху на маршруті, а також на підході та в районі аеродрому стягується плата за встановленими ставками.
Ставки плати встановлюються незалежно від національної належності повітряного судна та форми власності авіакомпанії.
Розмір плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті для польоту у повітряному просторі України обчислюється за встановленою формулою.
Одинична ставка плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті встановлюється у розмірі 45,56 євро.
Розмір плати за послуги з організації повітряного руху на підході та в районі аеродрому визначається залежно від MTOW повітряного судна, вказаної у сертифікаті експлуатанта, свідоцтві льотної придатності, інструкції з льотної експлуатації чи іншому рівноцінному офіційному документі, та одиничної ставки плати за встановленою формулою.
Одинична ставка плати за послуги з організації повітряного руху на підході та в районі аеродрому встановлюється у розмірі 7,56 євро.
Згідно з доводами позивача після видання цього наказу Мінінфраструктури інших ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден повітряному просторі України не врегульовувало, що свідчить про його протиправну бездіяльність.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 36 Повітряного кодексу України аеронавігаційне обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) здійснюється провайдерами аеронавігаційного обслуговування на платній основі.
Провайдер аеронавігаційного обслуговування за погодженням з уповноваженим органом з питань цивільної авіації може передавати на договірних засадах право щодо технічної експлуатації наземних засобів зв`язку, навігації та спостереження юридичним особам, сертифікованим відповідно до авіаційних правил України.
Розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) встановлюється однаковим для всіх користувачів повітряного простору України і визначається відповідно до законодавства України, стандартів та рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації і документів Євроконтролю.
Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) справляється Євроконтролем та/або провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування відповідно до міжнародних договорів та законодавства України. Порядок розрахунку розміру зазначеної плати, порядок її внесення та звільнення від сплати визначається відповідно до законодавства України та зобов`язань України за міжнародними договорами України.
У разі несплати боржником неоскарженого в установлений строк рахунка до нього може бути вжито заходів щодо відшкодування боргу, включаючи затримання повітряного судна та припинення обслуговування повітряних суден боржника після закінчення триденного строку з дня отримання боржником відповідного письмового попередження, а також за відсутності обґрунтованих причин продовження строків сплати боргу.
Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті використовується провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування для покриття витрат на надання таких послуг у порядку, визначеному законодавством України, стандартами та рекомендованою практикою Міжнародної організації цивільної авіації і документами Євроконтролю, а також для сплати членських внесків України до Євроконтролю. За рахунок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті компенсуються витрати Євроконтролю на експлуатацію системи плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті.
Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому використовується провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування для покриття витрат на забезпечення цього обслуговування. За рахунок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому компенсуються витрати Євроконтролю на справляння цієї плати.
Разом з тим, частиною 2 статті 9 Закону України “Про природні монополії” визначено, що орган, який здійснює державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, під час регулювання цін (тарифів) на товари суб`єкта природної монополії враховує: витрати, які згідно з  Податковим кодексом України  враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств (крім витрат, визначених частиною третьою цієї статті); податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та державних цільових фондів; вартість основних засобів, амортизацію, потреби в інвестиціях, визначених у встановленому порядку; очікуваний прибуток від можливої реалізації товарів за різними цінами (тарифами); віддаленість різних груп споживачів від місця виробництва товарів; якість товарів, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; державні дотації та інші форми державної підтримки.
Згідно з пунктом 16 статті 1 Закону України “Про ціни і ціноутворення” ціноутворення - процес формування та встановлення цін. Формування ціни - механізм визначення рівня ціни товару (пункт 14 статті 1 названого Закону).
Отже, регулювання цін (тарифів) на аеронавігаційні послуги, які надає суб`єкт природної монополії – ДП “Украерорух”, здійснює орган, який здійснює державне регулювання діяльності суб`єкта природної монополії ДП “Украерорух” - Міністерство інфраструктури України.   
У відповідності до пункту 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 №460 (далі також – Положення №460), назване Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що, поміж іншого, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного транспорту.
Пунктом 2 вказаного Положення визначено, що Мінінфраструктури у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно пунктом 3 Положення №460 з поміж інших завдань Міністерства інфраструктури України є участь у межах повноважень, передбачених законом, у формуванні та забезпеченні реалізації державної тарифної політики.
Абзацом третім підпункту 36 пункту 4 Положення №460 визначено, що Мінінфраструктури відповідно до покладених на нього завдань затверджує ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі районів польотної інформації України.
Окрім того, аналогічні повноваження Мінінфраструктури визначено абзацом п`ятим підпункту “б” пункту 2 Додатку “Повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг” до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 №1548 “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)”, відповідно до якого  Міністерство інфраструктури України встановлює за погодженням з Міністерством економічного розвитку і торгівлі України ставки плати в іноземній валюті за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України .
Отже, повноваження щодо встановлення ставки плати в іноземній валюті за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України належать Мініфраструктури.
При цьому вказаними положеннями законодавчих актів не встановлено обов`язку Мінінфраструктури щорічно встановлювати вищезазначені ставки.
Я вірно зазначив суд першої інстанції, доводи позивача про те, що обов`язок відповідача щорічно встановлювати ставки на аеронавігаційні послуги випливає із Методичних рекомендацій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, розроблених відповідно до Програми реформування системи бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.1998 № 1706, є безпідставними, оскільки Методичні рекомендації носять рекомендаційний характер та не є нормативно-правовим актом, а тому не є обов`язковими.
Відповідно до пункту 2 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті), вони можуть застосовуватись для цілей планування, ведення обліку і калькулювання собівартості перевезень вантажів і пасажирів, робіт і послуг, пов`язаних з транспортним процесом, як на транспортних підприємствах, так і на інших підприємствах, що виконують зазначені роботи (послуги), незалежно від форм власності і підпорядкування, але з врахуванням технологічних і організаційних особливостей кожного підприємства.
Разом з тим, 10.08.1992 Україна приєдналася до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 року, яка набула чинності для України 09.09.1992 та є частиною національного законодавства України в силу положень статті 9 Конституції України.
Міжнародною організацією цивільної авіації (ICAO) надано Керівництво з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування (док.9161) (далі також - Керівництво ICAO) та Політика ICAO щодо аеропортових зборів та зборів за аеронавігаційне обслуговування (док.9082).
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.11.2009 №1209 “Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.01 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.02.2010 за №130/17425) введено в дію на території України документ Європейської організації з безпеки аеронавігації Євроконтроль - Принципи визначення вартісної основи для маршрутних зборів та обчислення одиничних ставок.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.11.2009 №1210 “Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю №07.60.02” (зареєстровано в Міністестві юстиції України 04.02.2010 за № 131/17426) введено в дію на території України документ Європейської організації з безпеки аеронавігації Євроконтроль – Умови застосування системи маршрутних зборів та умови оплати.
Нормами зазначених актів міжнародного законодавства, поміж іншого, регулюється процес перегляду одиничних ставок плати за аеронавігаційне обслуговування для країн, що є безпосередніми та повноправними членами Спільної системи маршрутних зборів Євроконтролю.
Так, зокрема, за змістом пункту 4.63 Керівництва ICAO розподіл витрат, пов`язаних із наданням аеронавігаційного обслуговування, здійснюється з метою надання допомоги адміністрації організації, яка надає аеронавігаційне обслуговування, з тим, щоб вона могла уявляти собі, контролювати та визначати витрати на обслуговування з метою відшкодування таких витрат з користувачів. 
У відповідності до ст. 3 Багатосторонньої угоди орган Євроконтролю Розширена комісія, «вживає заходів для запровадження спільної системи плати за аеронавігаційне обслуговування». Для цього вона «визначає принципи, за якими оцінюються витрати`та «визначає грошову розрахункову одиницю, в якій мають бути виражені маршрутні збори». З цією метою Розширеною Комісією було сформульовано та затверджено «Принципи визначення вартісної основи для маршрутних зборів та обчислення одиничних і ставок»(Принципи), останню редакцію затверджено рішенням №99 від 8.09.2007). Отже, в процесі встановлення ставок плати за аеронавігаційне обслуговування Україна має керуватись положеннями даного документу. В пункті 1.7. Принципів зазначено, що Договірні Держави визначають вартісну основу в своїй національній валюті або євро. Статтею 1.8 Принципів встановлюється, що «Держави з високим рівнем інфляції можуть конвертувати свої витрати, визначені на рік «п+1»за фіксованими цінами (тобто без урахування інфляції), безпосередньо в євро, використовуючи фактичний курс обміну на час розрахунку. Цьому методу слід віддавати перевагу, і його належить застосовувати всім Договірним Державам із високим рівнем інфляції (понад 15% на рік)». Індекси споживчих цін в Україні за 2007 та 2008 роки становили 116,6% та 122,3% (в т.ч. 115,5% за 6 місяців) відповідно. Крім того, в пункті 7.1. документу Євроконтролю № 07.60.02. «Умови застосування системи плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті та умови оплати», що набрав чинності 01.10.2007, визначено, що одинична ставка плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті встановлюється в євро».
Пунктом 25 документу ICAO «Політика ІСАО щодо аеропортових та аеронавігаційних зборів»(док. № 9082/7) передбачено, що особи, які уповноважені встановлювати збори за аеронавігаційне обслуговування повітряних суден, зобов`язані забезпечувати консультації із авіаперевізниками та іншими користувачами повітряного простору, повідомляти їх не менше ніж за 4 місяці про намір змінити ставки за послуги. Надавати користувачам послуг адекватну та ясну фінансову інформацію про ціноутворення. З метою виконання вимог п. 25 вищезазначеного Документу ІКАО представниками України на Розширеному комітеті Євроконтролю, який відбувся у червні 2008 року, було офіційно запрошено ряд міжнародних організацій, що представляють користувачів повітряного простору країн - членів Євроконтролю, на консультації. У матеріалах справи містяться листи про запрошення до організації ІКАО, Євроконтролю та ІАТА для участі в обговоренні майбутніх змін ставок аеронавігаційних зборів.
Так, Міжнародна асоціація транспортної авіації (ІАТА) є організацією, що представляє інтереси авіаперевізників. Ця організація запрошує представників авіакомпаній для участі в обговоренні змін ставок аеронавігаційних зборів. 
Відповідно до Принципів Євроконтролю державами-членами організації щорічно визначається національна база витрат на наступний рік, на основі якої розраховуються одиничні ставки за аеронавігаційне обслуговування. Згідно статті 1.3. Принципів, база витрат має бути сформована таким чином, щоб покривати усі прямі та непрямі витрати, в т.ч. Євроконтролю, що будуть понесені підприємством у процесі надання аеронавігаційного обслуговування та забезпечать стабільне функціонування аеронавігаційної системи країни. Для отримання одиничної ставки планова національна база витрат України ділиться на прогнозовану кількість сервісних одиниць на конкретний плановий рік. Одинична ставка плати за аеронавігаційне обслуговування розраховувалася з урахуванням ряду планових показників: макроекономічні показники розвитку країни (рівень інфляції, облікова ставка, обмінні курси іноземних валют), інтенсивність повітряного руху, витрати та капіталовкладення, статистичні показники попередніх років. Крім того, за рахунок частки від аеронавігаційних зборів ДП «Украерорух`здійснюється сплата Євроконтролю членських внесків України, що передбачено статтею 32 Міжнародної конвенції щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації «Євроконтроль». Визнання і нечинним спірного наказу замовить порушення Україною своїх зобов`язань, взятих за зазначеною міжнародною угодою.
Відповідно до Закону України “Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів” від 26.11.2003 №1341-IV, який набрав чинності 05.01.2004, Україна приєдналася до Багатосторонньої  угоди про сплату маршрутних зборів. Проте станом на час звернення позивача до суду з адміністративним позовом, Україна перебувала в процесі технічної інтеграції до Спільної системи маршрутних зборів (додаток 1 “Зони застосування системи плати за послуги з ОрПР на маршруті” документу Євроконтролю №07.60.02, де ОрПР – організація повітряного руху і стосовно України міститься примітка про те, що вона технічно не інтегрована). 
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що норми вищевказаних документів щодо щорічного перегляду тарифів, на які в обґрунтування позовних вимог посилався позивач, набувають обов`язкової сили для України виключно після завершення процесу технічної інтеграції України до Спільної системи маршрутних зборів. 
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується інформацією, що міститься на сайті Мінінфраструктури (https://mtu.gov.ua/news/32406.html), процес приєднання України до Спільної системи маршрутних зборів завершився 24.11.2020 внаслідок прийняття на засіданні Розширеного комітету Євроконтролю з питань маршрутних зборів (CRCO) рішення, яким схвалено приєднання України до Спільної системи маршрутних зборів. 
У зв`язку із закінченням процесу інтеграції України до Спільної системи маршрутних зборів вищевказані норми міжнародного законодавства щодо формування плати за аеронавігаційні послуги, зокрема шляхом щорічного перерахунку ставок плати за аеронавігаційне обслуговування та встановлення актуальних ставок, стали обов`язковими для України, що у свою чергу зумовлює приведення законодавства України у відповідність до вимог цих законодавчих актів.
Таким чином, до вересня 2010 року у Мінінфраструктури був відсутній законодавчо визначений обов`язок щодо щорічного врегулювання (перерахунку) плати за аеронавігаційне обслуговування з дотриманням механізму вартісної основи, передбаченого статтею 36 Повітряного кодексу України та документами ІСАО та Євроконтролю, як і ДП “Украерорух” щодо подання до названого Міністерства відповідної інформації, необхідної для визначення та встановлення ставок плати за аеронавігаційне обслуговування.
Також, суд першої інстанції вірно зауважив, що надання оцінки діям ДП “Украерорух” щодо реалізації ним повноважень з питань, що стосуються формування ставок плати за аеронавігаційне обслуговування не є предметом даного спору.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що на момент звернення позивача до суду  з даним адміністративним позовом Міністерство інфраструктури України видало наказ від 04.06.2019 №415 “Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України”, зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №761/33732, та набрав чинності 12.07.2019.
Вказаним наказом затверджено Ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України, ДП Украерорух  доручено забезпечити опублікування Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України у збірнику аеронавігаційної інформації (AIP) України та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 15.09.2010 №669 “Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України”.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність протиправної безіяльності відповідача, оскільки ним встановлено ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія" Міжнародні Авіалінії України".
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія" Міжнародні Авіалінії України" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Степанюк А.Г.