=
Ухвала
 
19 січня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 450/4257/20
провадження № 61-17706св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року у складі судді Мусієвського В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області (далі - приватний виконавець) Пиця А. А., Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що 17 липня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), було укладено кредитно-заставний договір № LVН9А800000118, за яким він отримав кредит у розмірі 21 219,55 доларів США під 16,92 % річних з кінцевим терміном повернення до 16 липня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 липня 2008 року він передав у заставу банку автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номерНОМЕР_1 . 26 жовтня 2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А. вчинив виконавчий напис за реєстровим № 10190, за яким запропоновано стягнути з нього на користь банку заборгованість за вищезгаданим кредитно-заставним договором у розмірі 115 889,14 доларів США. На підставі вказаного виконавчого напису 25 лютого 2020 року приватним виконавцем Пицем А. А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61389889. У процесі здійснення виконавчого провадження приватний виконавець описав та арештував належну йому земельну ділянку площею 0,1536 га, кадастровий номер 4623681200:01:002:0014, розташовану в селі Виннички Пустомитівського району Львівської області. 08 квітня 2020 року ДП «СЕТАМ» провело електронні торги, на яких реалізувало спірну земельну ділянку за 196 800 грн. Переможцем торгів визнано учасника ОСОБА_2 , про що свідчить протокол проведення електронних торгів від 08 квітня 2020 року № 473508. Разом з тим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі № 757/7373/19-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, вищезгаданий виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого здійснювалася процедура продажу майна на електронних торгах, було визнано таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив: визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна згідно з протоколом проведення електронних торгів від 08 квітня 2020 року № 473508, а саме - земельної ділянки площею 0,1536 га, кадастровий номер 4623681200:01:002:0014, розташованої за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Виннички; витребувати у ОСОБА_2 на свою користь вказану земельну ділянку.
 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна згідно з протоколом проведення електронних торгів від 08 квітня 2020 року № 473508, реєстраційний номер лоту 411723, а саме -земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,1536 га, кадастровий номер 4623681200:01:002:0014, розташованої за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Виннички. Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,1536 га, кадастровий номер 4623681200:01:002:0014, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Виннички. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Враховуючи, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого здійснювалася процедура продажу нерухомого майна на електронних торгах, визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, а із скасування такого виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають, то наявні підстави для визнання оспорюваних торгів недійсними, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 127/14089/18. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених в порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Спірна земельна ділянка була реалізована на електронних торгах на підставі виконавчого напису нотаріуса, який не підлягав виконанню, тому в розумінні положень статті 388 ЦК України таке майно вибуло з володіння позивача поза його волею, що відповідає правовій позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18. Відтак, позовна вимога про витребування у відповідача ОСОБА_2 земельної ділянки в порядку, визначеному частиною першою статті 388 ЦК України, також підлягає задоволенню.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року апеляційні скарги приватного виконавця Пиця А. А. та ДП «СЕТАМ» залишено без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року - без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. За встановлених обставин приватний виконавець та організатор торгів - ДП «СЕТАМ», які в даному випадку є продавцями, не мали права відчужувати земельну ділянку боржника, оскільки процедура реалізації майна за виконавчим написом нотаріуса, який судовим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, не може вважатися легітимною та порушує законні права та інтереси позивача, якого протиправно позбавлено права власності на майно. Доводи апеляційних скарг про те, що на час проведення 08 квітня 2020 року прилюдних торгів вищезгадане рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі №757/7373/19-ц, не набрало законної сили, а тому на момент реалізації спірного майна виконавчий напис підлягав виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», не спростовують правильності висновків місцевого суду, оскільки оспорювані торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення. Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1698/17 (провадження № 61-6431св20). Крім того, оскільки оспорюванні електронні торги є недійсними, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 в порядку, визначеному частиною першою статті 388 ЦК України.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
 
У жовтні 2021 року приватний виконавець Пиць А. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник вказав, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19), в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 161/4005/19 (провадження № 61-16985св19), від 12 жовтня 2020 року у справі № 206/4592/17 (провадження № 61-3009св19), від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18 (провадження № 61-14428св20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також заявник зазначив, що необхідно відступити від правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1698/17 (провадження № 61-6431св20), у зв`язку з тим, що існують протилежні правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19), в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 161/4005/19 (провадження № 61-16985св19), від 12 жовтня 2020 року у справі № 206/4592/17 (провадження № 61-3009св19), від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18 (провадження № 61-14428св20) (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. 
 
У грудні 2021 року ДП «СЕТАМ» також подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Пустомитівського районного суду Львівської області.
 
14 грудня 2021 року справа № 450/4257/20 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція та висновки Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
 
Частиною першою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 206/4592/17 (провадження № 61-3009св19), з огляду на таке.
 
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
Судами встановлено, що 17 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № LVН9А800000118, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 21 219,55 доларів США під 16,92 % річних з кінцевим терміном повернення до 16 липня 2013 року. 
 
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
 
Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 17 липня 2008 року  ОСОБА_1  передав у заставу банку автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номерНОМЕР_1 .
 
26 жовтня 2017 року за заявою АТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 10190, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за вищезгаданим кредитно-заставним договором в розмірі 115 889,14 доларів США. 
 
25 лютого 2020 року приватний виконавець Пиць А. А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 61389889 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 10190.
 
Постановою про опис та арешт майна боржника від 27 лютого 2020 року в межах виконавчого провадження № 61389889 приватний виконавець Пиць А. А. наклав арешт на належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1536 га, кадастровий номер 4623681200:01:002:0014, розташовану в селі Виннички Пустомитівського району Львівської області.
 
В подальшому, на замовлення приватного виконавця 08 квітня 2020 року ДП «СЕТАМ» провело електронні торги, на яких реалізувало вищезгадану земельну ділянку за ціною 196 800 грн. Переможцем торгів визнано учасника ОСОБА_2 , про що свідчить протокол проведення електронних торгів від 08 квітня 2020 року № 473508. 
 
Разом з тим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі № 757/7373/19-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, виконавчий напис нотаріусаза реєстровим № 10190, на підставі якого здійснювалася процедура продажу майна на електронних торгах, було визнано таким, що не підлягає виконанню.
 
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
 
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
 
Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьої, п`ятої, шостої статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». 
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.
 
Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу.
 
Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).
 
Разом з тим, оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності вчиненого за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його вчинення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
 
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.
 
Відповідно до вищенаведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавчою службою укладається відповідний договір.
 
Згідно з пунктом 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, в редакції, чинній на час проведення електронних торгів, електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
 
При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів, чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів, чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
 
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
 
В постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 206/4592/17 (провадження        № 61-3009св19), в якій вирішувався спір про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та на яку посилався заявник в касаційній скарзі, зазначено, що за матеріалами справи 27 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором у розмірі 319 972,69 грн, на автомобіль марки «HYUNDAI SANTAFE», який належав йому на праві власності. 04 листопада 2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 15673180 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 жовтня 2009 року та накладення арешту на належний позивачу транспортний засіб. На підставі договору від 05 березня 2010 року № 0410034, укладеного між Самарським відділом державної виконавчої служби та Приватним підприємством «Нива-В. Ш.» останньому доручено провести прилюдні торги з реалізації вказаного автомобіля. 08 квітня 2010 року начальником Самарського відділу державної виконавчої служби затверджений акт про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, що належало на праві власності позивачу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2012 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 27 жовтня 2009 року № 4608, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу на підставі договору застави від 10 травня 2007 року № 011/07/01, укладеного між банком та позивачем. Правовою підставою визнання недійсними прилюдних торгів позивач зазначав проведення аукціону на підставі виконавчого напису нотаріуса без належних на те правових підстав у зв`язку із визнанням його таким, що не підлягає виконанню. Аналіз процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів, дає підстави для висновку, що вона за своєю правовою природою є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу. При цьому набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Підставою для проведення прилюдних торгів (аукціонів) з продажу заставленого майна є виконавчі документи (виконавчий напис нотаріуса або рішення суду). Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому Законами України «Про виконавче провадження» та «Про заставу» шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором. Встановивши, що на момент вчинення державним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого державний виконавець відкрив виконавче провадження про звернення стягнення на належний позивачеві автомобіль, наклав арешт на зазначений транспортний засіб, здійснив його оцінку та передав на реалізацію на прилюдних торгах, був чинним та, що оскарження дій державного виконавця, вчинених до призначення публічних торгів, підлягають оскарженню в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, які за своєю правовою природою відносяться до угод купівлі-продажу, на вимоги про визнання яких недійсними з підстав порушення правил проведення торгів розповсюджуються загальні правила, визначені частинами першою-третьою та шостою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
 
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в цій справі не погоджується з наведеним правовим висновком з огляду на таке.
 
В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18 (провадження № 61-1287св20), від 20 січня 2021 року у справі № 127/14089/18 (провадження № 61-15073св19), на які посилалися суди попередніх інстанцій в цій справі, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: 
- у справі № 712/1317/14-ц: на виконання виконавчого напису № 10139, вчиненого 29 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, про звернення стягнення на належну позивачу нежитлову будівлю 21 листопада 2012 року відбулися прилюдні торги з продажу вказаного нерухомого майна. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 30 жовтня 2013 року, виконавчий напис приватного нотаріуса № 10139 визнано таким, що не підлягає виконанню. Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням. Підставою для задоволення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилася примусова процедура продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд дійшов правильного висновку про недійсність прилюдних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису; 
- у справі № 759/18852/14-ц: 22 червня 2011 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу вчинив виконавчий напис, яким звернуто стягнення на передану позивачами в іпотеку банку квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 23 квітня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації вказаної квартири. 27 квітня 2012 року державним виконавцем складено акт про прилюдні торги з продажу квартири. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2013 року, виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований у реєстрі за № 3293 на договорі іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2008 року, визнано таким, що не підлягає виконанню. Відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилася примусова процедура продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, суди дійшли обґрунтованого висновку про недійсність прилюдних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису; 
- у справі № 522/1516/15-ц: 01 листопада 2011 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу видав виконавчий напис № 4166 про звернення стягнення на заставне нерухоме майно (квартиру) в рахунок погашення боргу позивача за договором позики. Постановою начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження № 29916885 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 4166. Квартира, що належала позивачам, не була продана на прилюдних торгах у зв`язку з відсутністю купівельного попиту. Державний виконавець повідомив про це стягувача та запропонував вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. 11 вересня 2012 року нереалізоване майно залишено за стягувачем, за ціною за якою воно передано на реалізацію, - 165 391 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року визнано виконавчий напис № 4166, вчинений 01 листопада 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, про звернення стягнення на заставлене нерухоме майно таким, що не підлягає виконанню. Оскільки право на нерухоме майно перейшло до стягувача і зареєстровано за ним, то ефективним і належним способом захисту прав боржника у цих правовідносинах є пред`явлення до суду позову про визнання правочину про перехід права власності недійсним (заявлення інших похідних вимог) із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження. За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що оскільки виконавчий напис нотаріуса № 4166 визнаний таким, що не підлягає виконанню, то і відпали підстави для здійснення виконавчих дій, а тому порушені права на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, підлягають відновленню шляхом визнання недійсними постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, акта про передачу майна стягувану та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру;
- у справі № 372/4917/13: 04 квітня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за договором іпотеки від 27 жовтня 2011 року вчинено виконавчий напис № 54 про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами. 30 січня 2013 року проведено прилюдні торги з реалізації належного позивачу на праві власності нерухомого майна. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2015 року виконавчий напис № 354, вчинений 04 квітня 2012 року приватним нотаріусом, визнано таким, що не підлягає виконанню. Правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених вимогами чинного законодавства. Встановивши, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд дійшов правильного висновку про недійсність прилюдних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису; 
- у справі№ 639/7253/18: 20 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 11638, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави, власником якого є позивач, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, задовольнити вимоги банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Протоколом проведення електронних торгів № 308111 підтверджено, що торги відбулися 28 грудня 2017 року. В подальшому, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області складено акт від 04 січня 2018 року № 55219960 про проведення електронних торгів. Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, виконавчий напис, вчинений 20 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, визнано таким, що не підлягає виконанню. Підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилася примусова процедура продажу рухомого майна на оспорюваних електронних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, Верховний Суд дійшов висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивача. Таким чином, в силу статей 203, 215 ЦК України є підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів з продажу автомобіля, а також виданих за результатами цих торгів: протоколу проведення електронних торгів, акта приватного виконавця про проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності на спірний автомобіль. Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу, на вказане увагу не звернули, неправильно застосували до виниклих правовідносин норми матеріального права та дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Із матеріалів цієї справи вбачається та встановлено судом, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача та був реалізований на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, тому у розумінні положень статті 388 ЦК України спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею. Отже, позовні вимоги про витребування із незаконного володіння нового власника спірного автомобіля в порядку, визначеному частиною першою статті 388 ЦК України, також підлягають задоволенню. Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, що виник між сторонами справи, на вищевказане уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову і у цій частині; 
- у справі № 127/14089/18: 07 грудня 2010 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1331, яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що належить позивачу та є предметом іпотеки. 05 квітня 2012 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна. Переможцю торгів видано свідоцтво про право власності на квартиру. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року, яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис № 1331, вчинений 07 грудня 2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області, таким, що не підлягає виконанню. Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Оскільки прилюдні торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення, то процедуру реалізації належного позивачу іпотечного майна у примусовому порядку не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, оскільки зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають.
 
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з наведеним висновкомВерховного Суду щодо застосування норм права (статей 203, 215 ЦК України) у подібних правовідносинах, а саме про можливість визнання недійсними електронних торгів, проведених на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, так як зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які були передбачені. 
 
Разом з тим посилання заявника в касаційній скарзі на неврахування судами правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) та в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 161/4005/19 (провадження № 61-16985св19), від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18 (провадження № 61-14428св20), не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини у вказаних справах та у справі, яка переглядається, не є подібними. 
 
Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об?єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні. Відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Разом з тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону). Дії державного виконавця при підготовці проведення прилюдних торгів позивачем оскаржувалися в судовому порядку з тих самих підстав, з яких заявлений і цей позов.
 
В постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 161/4005/19 (провадження № 61-16985св19) вказано, що звертаючись до суду з цим позовом, товариство вважало, що проведені прилюдні торги є неправомірними з тих підстав, що державний виконавець не зупинив виконавче провадження, хоча боржник подавав до суду заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Складений звіт про оцінку переданого на реалізацію майна є недійсним, оскільки минув шестимісячний строк його дії, а державний виконавець самовільно визначив початкову ціну продажу майна. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли правильного висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність порушень, що могли вплинути саме на результати торгів. Звертаючись з цим позовом позивач не вказував як на підставу свої вимог незаконність дій державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою АТ «Креді Агріколь Банк». У зв`язку з цим зазначення у касаційній (апеляційній) скарзі доводів як на підставу задоволення позову, які не були вказані в позовній заяві, не є причиною для скасування рішення суду. Крім того, в даному випадку відбулася лише зміна найменування банку - з ПАТ «Індекс банк» на АТ «Креді Агріколь Банк», а не заміна стягувача правонаступником, як зазначає позивач у касаційній скарзі. Доказів того, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження була предметом оскарження в судах позивачем не надано, тобто не доведено її незаконність.
 
В постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18 (провадження № 61-14428св20) зазначено, що у касаційній скарзі заявник посилається на порушення її прав як власника майна у зв`язку із істотним заниженням вартості майна, виставленого на продаж, та зазначає про те, що виконання рішення суду можливо було іншим шляхом, у тому числі шляхом звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Такі доводи не можна взяти до уваги, оскільки предметом позову в цій справі є не визнання незаконними дій виконавця під час виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а визнання недійними прилюдних торгів з підстав проведення їх з порушенням відповідної процедури. Крім того, матеріали справи містять докази направлення позивачу звіту про оцінку майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Дані про те, що позивач оскаржила звіт відсутні. Також касаційна скарга містить посилання на те, що проведення прилюдних торгів без належного повідомлення про це позивача призвело до порушення її прав. Щодо доводів касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у справах про визнання недійсними електронних торгів у випадках, коли одночасно підставами для визнання їх недійсними є виконавчий лист, який втратив силу, оцінка майна, проведена без залучення суб`єкта оціночної діяльності, та порушення з боку організатора торгів, то колегія суддів касаційного суду вважає, що кожна з цих підстав може бути окремою самостійною підставою для ухвалення рішення про визнання електронних торгів недійсними, звичайно, за умови доведеності таких обставин, тому застосування норм права у подібних правовідносинах у справах, у яких одночасно в обставинах справи при визнанні електронних торгів недійсними мали б місце виконавчий лист, який втратив силу, оцінка майна, проведена без залучення суб`єкта оціночної діяльності, та порушення з боку організатора торгів залежить виключно від фактичних обставин справи, доведених сторонами за допомогою належних і допустимих доказів. Крім того, варто звернути увагу, що у цій справі виконавчий лист, на підставі якого проведено електронні торги, на час їх проведення не був недійсним і таким не визнавався. Скасування судового рішення, на підставі якого проведено електронні торги, після їх проведення, має інші наслідки, ніж визнання торгів недійсними.
 
Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
 
Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. 
 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) вказано, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.
 
Таким чином, хоча у справах № 367/6231/16-ц, № 161/4005/19, № 644/8749/18 предметом позову також було визнання електронних торгів недійсними, однак на відміну від справи, яка переглядається, у вказаних справах виконавчий напис нотаріуса (виконавчий документ), на підставі якого здійснювалася процедура продажу майна боржника на оспорюваних торгах, не був визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. 
 
З огляду на викладене висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданих постановах Верховного Суду, на які послався заявник на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судами в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах № 367/6231/16-ц, № 161/4005/19, № 644/8749/18.
 
Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 206/4592/17 (провадження № 61-3009св19), яка ухвалена пізніше без відступлення від існуючого правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, наведеного у вищезгаданих постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження      № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження      № 61-11606св18), щодо застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах в порядку, встановленому частиною першою статті 403 ЦПК України, передавши справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Щодо клопотання приватного виконавця Пиця А. А. про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
В касаційній скарзі приватний виконавець Пиць А. А. заявив клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 403 ЦПК України, посилаючись на те, що висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), прямо суперечать висновкам, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) та в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 161/4005/19 (провадження № 61-16985св19), від 12 жовтня 2020 року у справі № 206/4592/17 (провадження № 61-3009св19), від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18 (провадження № 61-14428св20).
 
Згідно з частиною третьою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
 
Посилаючись на частину третю статті 403 ЦПК України, заявник не зазначає, від якого, на його думку, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, необхідно відступити, що вказує на відсутність підстав для задоволення клопотання в цій частині. 
 
Сам по собі факт посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19), висновки в якій стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, в розумінні приписів статті 403 ЦПК України не є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Крім того, приватний виконавець Пиць А. А. вважає, що ця справа містить виключну правову проблему і її передача на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Виключна правова проблема, на думку заявника, полягає в тому, чи можуть бути визнанні недійсними електронні торги щодо реалізації арештованого майна в ході виконання виконавчого напису нотаріуса, якщо рішення суду про скасування такого виконавчого напису набрало законної сили після проведення електронних торгів. 
 
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Разом з тим у поданому клопотанні відсутні належні обґрунтування наявності виключної правової проблеми, що б свідчило про необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) зроблено висновок про те, що з метою забезпечення єдності судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах можуть бути: вади попереднього висновку (його неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цьому висновку підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.
 
У контексті зазначеного колегія суддів, що переглядає цю справу, виходить з того, що з огляду на передачу цієї справи з наведених вище підстав на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відповідний висновок щодо поставленого заявником питання має бути зроблений саме об`єднаною палатою.
 
За таких обставин колегія суддів не вбачає правових підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тому клопотання заявника не підлягає задоволенню.
 
Керуючись частиною другою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити в задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий	І. М. Фаловська  	
Судді:	В. М. Ігнатенко  	
 	С. Ю. Мартєв  	
 	В. В. Сердюк  	
 	В. А. Стрільчук