ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                                        Головуючий І інстанції: Супрун Ю.О.
23 грудня 2021 р. 	Справа № 520/3325/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року  по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними  та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
02.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
          - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) в частині зменшення йому  відсотків з 90 до 64 при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64 відсотків заробітку працюючого судді;
          - зобов`язати відповідача на підставі ч. 3 ст. 138 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції первинного Закону згідно рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013) (далі - Закон № 2453-VІ) здійснити йому перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум  в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України  в Харківській області від 28.02.2020 року №04-52/271 про суддівську  винагороду  для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року, без обмеження його граничного розміру.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року у справі 520/10851/2020  його адміністративний  позов  до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №22 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.03.2020 року №963290179205. Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області на підставі ч.3    ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VІ    (у редакції первинного Закону згідно    рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. №3-рп/2013) здійснити йому перерахунок і виплату щомісячного довічного грошове утримання судді у відставці згідно довідки ТУ ДСА України в Харківській області від 28.02.2020 року №04-52/271 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили.
За таких обставин, він звернувся до відповідача із заявами від 14.12.2020 року та 17.01.2021 року з проханням здійснити перерахунок і виплату йому щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСА в Харківській області від 28.02.2020 року № 04-52/271.
Відповідач на виконання зазначеного    рішення    зробив перерахунок, при цьому розмір щомісячного довічного грошового утримання судді розраховано в розмірі 64% суддівської винагороди. Не погоджуючись зі зменшенням відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, він звернувся до суду за захистом своїх прав.                                
Заперечуючи  вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , у відзиві  ГУ ПФУ у Харківській області вказує, що управлінням було здійснено перерахунок згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року у справі 520/10851/2020. Розрахунок довічного грошового утримання з 19.02.2020 року становить: середньомісячний заробіток - 113    508,00 грн., загальний процент розрах. пенсії від заробітку - 64 (суддівського стажу 27.5.11), загальний розмір довічного грошового утримання – 72    645,12 грн.
          Відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, оскільки    рішенням Конституційного Суду від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020,    за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності    Конституції України    (конституційності) окремих положень п. п. 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25    Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-УІІІ, п. 25 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» визнаний неконституційним. Зазначає, що саме з 19.02.2020 року, з наступного дня з дати    ухвалення Конституційним Судом рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020    порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів регулюється ст. 142 Закону № 1402-УІІІ. 
           При цьому, відповідач вказує, що відповідно до положень чинної на час перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватися позивачу в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року  адміністративний позов   ОСОБА_1  задоволено частково.
          Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області в частині зменшення, ОСОБА_1 , відсотків з 90 до 64 при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та скасувати рішення Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №963290179205 від 28.12.2020 року про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64 відсотків заробітку працюючого судді.
          Зобов`язано пенсійний орган на підставі ч.3    ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ    (у редакції первинного    Закону    згідно    рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013) здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСА України в Харківській області від 28.02.2020 року №04-52/271 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року. В іншій частині позовних вимог  відмовлено.
          В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виникла лише одна підстава його перерахунку, а саме збільшився розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Інші складові (стаж роботи на посаді судді та відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) залишилися незмінними. 
          При цьому суд зазначає, що норми спеціальних законів, які були чинними у період від моменту призначення позивачу        виплат до їх перерахунку у 2020 році не передбачали зменшення відсоткового показника довічного грошового утримання судді у відставці. Таким чином, право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітку працюючого судді, підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, що додатково свідчить про неправомірність відмови відповідача у перерахунку позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №04-52/271    від 28.02.2020    року, виданою ТУ ДСА у Харківській області, починаючи з 19.02.2020 року.
          Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Харківській області., просить скасувати судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року повністю і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних  вимог ОСОБА_1 відмовити. 
          Доводи, якими скаржник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги, по суті, аналогічні доводам, викладеним ним у відзиві на адміністративний позов   ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
          За приписами ст. 308 КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин  справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід  скасувати, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач, з 08.10.2016 року на підставі наказу голови Ленінського районного суду м. Харкова № 7.2-125 від 07.10.2016 року відрахований зі штату Ленінського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримував до 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 2453-VI). 
28.02.2020 року ТУ ДСА в Харківській області видано позивачу довідку № 04-52/271 від 28.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці змінилася і склала 113    508 грн, за рахунок збільшення посадового окладу працюючого судді до 63.060 грн, і надбавки за вислугу років до 50.448,00 грн. 
02.03.2020 року позивач звернувся до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 28.02.2020 року № 04-52/271 Територіального управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
03.03.2020 року відділом з питань перерахунків пенсій № 22 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення № 963290179205 від 03.03.2020 року про відмову позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 02.03.2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 28.02.2020 року № 04-52/271, у зв`язку з відсутністю в чинному пенсійному законодавстві правових норм щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року у справі № 520/10851/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 22 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.03.2020 року № 963290179205. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області на підставі ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ    (у редакції первинного Закону згідно    рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013) здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошове утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області від 28.02.2020 року № 04-52/271 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
На виконання означеного рішення суду пенсійним органом 28.12.2020 року прийнято рішення про перерахунок з 19.02.2020 року щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , при здійсненні якого розмір цього утримання обчислений з 56% суддівської винагороди, визначеної в довідці від 28.02.2020 року № 04-52/271 (а.с. 33-34).
          Приходячи до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що статтею 64 Конституції України унормовано, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
30.09.2016 року набрав чинності Закон України» від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), частинами 1 та 2 ст. 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною третьою ст. 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат - судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат - судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат - судді Верховного Суду.
Згідно із ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VI1 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону № 1402-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Водночас Законом України 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі – Закон № 1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017 року, зокрема, частину третю ст. 135 Закону № 1402-VIII було викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».
Разом з цим Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (положення якого діяли до моменту виключення цього пункту Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі – Закон № 193-IX) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Пункт 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Згідно з п. 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (набрав чинності 07.11.2019 року), було виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII, зі змінами.
У вказаному рішенні зазначено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України).
Судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України Рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
Таким чином, з 19.02.2020 року пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким, окрім іншого, передбачалось, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), та, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону, втратив чинність.
Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України від 13.07.2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Колегія суддів зазначає, що перерахунок, який просив здійснити позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду (справа № 520/10851/2020), обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020.
При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.
На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями ст. 142 Закону №1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Наведена норма неконституційною не визнавалась.
Отже, на переконання колегії суддів до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.
Оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання позивача ОСОБА_1 виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.
Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами ч. 4 ст. 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений ч. 3 ст. 142 Закону №1402- VIII.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного ч. 3 ст. 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом № 1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді. Колегія суддів вважає, що суддя у відставці, який бажає, щоб йому здійснили перерахунок довічного грошового утримання за ч. 3 ст. 142 Законом № 1402, повинен прийняти всі умови, які визначає ця норма стосовно щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме, не тільки положення стосовно розміру суддівської винагороди (грошового утримання працюючого судді), але і стосовно обчислення відсоткового розміру цього утримання.
Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє вимоги апеляційної скарги, скасовує оскаржуване рішення та приймає нове судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .          
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
          При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм  матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч, 1 ст. 317 КАС України.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року  скасувати.
          Прийняти нове судове рішення про відмову в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова