Справа № 150/479/21
Провадження № 22-ц/801/449/2022
Категорія: 34
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року	Справа № 150/479/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
«СТ Кайрос» про стягнення боргу за договором підряду,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Кай-рос» в особі директора Гуслякова Олександра Анатолійовича на рішення Черні-вецького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у с Мазурівка Чернівецького району Вінницької області за головування судді Кушнір Б. Б., повний текст якого складений 24 грудня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
24 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Чернівецький районний суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Кайрос» ( далі - ТОВ «СТ Кайрос» ) про стягнення боргу за договором під-ряду у розмірі 123191,36 гривні. Позовні вимоги мотивовані наступними обста-винами. 14 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СТ Кайрос» укладений договір підряду на вирощування соняшника. Відповідно умов указаного договору ОСОБА_1 зобов`язався на власний ризик та за власний рахунок ви-конати роботи з вирощування у 2018 році ( та у кожному наступному році ) на власних (орендованих) посівних площах та з використанням власних матеріаль-но-технічних і людських ресурсів, з посівного матеріалу відповідача або за окремою письмовою домовленістю з матеріалу позивача та виключно за тех-нологією, що надана відповідачем, результатом яких є вирощене насіння со-няшника кондитерського (продукція за договором), а замовник ( ТОВ «СТ Кай-рос» ) зобов`язався прийняти і оплатити виконані підрядником роботи ( продук-цію ). На виконання умов договору позивач 28 вересня 2018 року на підставі акту прийому-передачі передав відповідачу насіння соняшника загальною ва-гою 4120,1 тонн на суму 3063,10 долари США, що еквівалентно 86593,84 грив-ням. Заперечень від ТОВ «СТ Кайрос» щодо якості переданої продукції не над-ходило. Однак, станом на вересень 2021 року у порушення умов договору у встановлений строк відповідачем не здійснена оплата переданої продукції. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду позивач надсилав йому відповідну претензію, але вона ТОВ «СТ Кайрос» зали-шилася без реагування. За викладених обставин ОСОБА_1 просив суд стяг-нути з ТОВ «СТ Кайрос» суму основного боргу розмірі 86593,84 гривень, пеню за період з 01 січня по 01 липня 2019 року у розмірі 15385,23 гривень, 3% річ-них за період з 01 січня по 23 вересня 2021 року у розмірі 7088,83 гривень, 14 123,46 гривні інфляційних збитків за період з січня 2019 року по серпень 2021 року та судові витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково, стягнуто з ТОВ «СТ Кай-рос» на його користь заборгованість у розмірі 105594,82 гривень, яка склада-ється з 84812,03 гривень основної суми заборгованості, 6949,94 гривень - 3% річних за період з 01 січня 2019 року по 23 вересня 2021 року, 13832,85 гривні - інфляційні збитки за період січня-серпня 2021 року, а також 1055,95 гривень су-дового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 20 грудня 2021 року, ТОВ «СТ Кайрос» в особі директора Гуслякова О. А. оскаржує його в апе-ляційному порядку, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інс-танції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; за невідповідності викладених у рі-шенні суду першої інстанції висновків обставинам справи; з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник, визнаючи дійсною обставину укладення між сторонами у справі 14 квітня 2018 року договору підряду на вирощування соняшнику кондитерського, зазначив, що позивачем у порушення умов цього договору переданий йому як замовнику товар неналежної якості. Окрім цього, звертає увагу, що єдиним до-кументом на підставі якого позивач просить стягнути кошти є акт приймання-передачі насіння соняшника від 28 вересня 2018 року, який не містить інфор-мації про те, що зазначена у ньому продукція була передана саме ТОВ «СТ Кайрос», зокрема, хто підписав від імені відповідача цей акт, не містить поси-лань на уповноваження особи підписувати такий документ, а також печатки відповідача. Наданий позивачем акт приймання-передачі містить недоліки, які перешкоджають можливості ідентифікувати ТОВ «СТ Кайрос» як особу, яка брала участь у здійсненні господарської діяльності, на підтвердження якої такий акт був оформлений. Також скаржник вказав на безпідставність висновку суду про те, що сторони дійшли згоди у ціні за врожай, визначення її не лише щодо вартості продукції, а й у доларах США, а не у гривнях як це передбачено у договорі. Та взагалі поняття «умовна одиниця» законодавством не визначене, як і ототожнення його з «доларом США». Відповідно вимоги позивача щодо за-стосування наслідків неналежного виконання відповідачем зобов`язань задово-ленню не підлягають. 
07 лютого 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу відповідача. Позивач вважає рішення суду законним і об-ґрунтованим, підстави для його скасування відсутніми, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню. ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «СТ Кайрос» без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наголошуючи, що відповідач насіння соняшника прийняв, про те, що отримана продукція не відповідає умовам договору своєчасно не повідомляв. 
Згідно норми частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового міні-муму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстан-ції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній в сукупності представленими сторонами доказами, дослідивши матеріали справи, ретельно проаналізувавши доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції об`єктивно цілком відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах до-водів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.
Приписами статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні пра-ва щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених зако-ном. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до норм статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заяв-лених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витре-буваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учас-ник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціа-тиви, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добро-совісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або вико-нанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Ко-дексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням встановленого законом порядку (частина перша статті 78 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи та не заперечується її учасниками, 14 квітня 2018 року між ОСОБА_1 ( підрядник ) та ТОВ «СТ Кай-рос» ( замовник ) укладений договір підряду на вирощування соняшника конди-терського. Згідно з розділом 1 договору позивач зобов`язався на власний ризик та за власний рахунок виконати роботи по вирощуванню у 2018 році та у кожному наступному році на власних ( орендованих ) посівних площах та з ви-користанням власних матеріально-технічних і людських ресурсів, з посівного матеріалу відповідача або за окремою письмовою домовленістю з матеріалу позивача та виключно за технологією, що надана відповідачем, результатом яких є вирощене насіння соняшника кондитерського ( продукція за договором ), а замовник ( відповідач ) зобов`язався прийняти і оплатити виконані підряд-ником роботи ( продукцію ).
Умовами договору передбачені обсяг та види робіт, що мають виконува-тися підрядником для вирощування насіння соняшника, комплекс агротехніч-них робіт, включаючи поверхневу обробку ґрунту, передпосівну культивацію, посів з мінеральними добривами, підгодовування рослин у період вегетації, бо-ротьбу зі шкідниками, проведення видових та сортових прополювань, жнива та інші заходи, необхідні для одержання високого урожаю, з передачею результа-тів роботи у вигляді вирощеного врожаю соняшника ( продукції ) замовнику ( підпункт 2.1. договору ); якісні характеристики продукції ( підпункт 3.2. до-говору ) та право замовника відмовитися від продукції за цим договором у випадку невідповідності її якісних показників вимогам договору чи законодав-ства України ( підпункт 3.5. договору ), умови виконання робіт ( розділ 4 дого-вору ). Вартість продукції, вирощеної за умовами цього договору, встановлена у відповідності з якісними показниками, фіксується сторонами у гривнях і є незмінною до 31 грудня 2018 року, що передбачено підпунктом 5.1. договору. Згідно з пунктом 5.2. договору продукція, яка відповідає якісним вимогам під-пункту 3.2. договору, за вирахуванням ваги будь-яких сорних домішків та не-якісної продукції, викупається замовником за середньоринковою ( середньоста-тистичною ) ціною на аналогічну продукцію в період узгодження її сторонами з 20 вересня по 01 жовтня 2018 року. Відповідно до підпункту 5.3 договору про-дукція, що не відповідає вимогам підпункту 3.2. цього договору, повністю або частково викупається виключно за бажанням замовника за додатково узгодже-ною ціною і умовами.
Підпунктом 5.6. договору підряду на вирощування соняшника визначено, що оплата вирощеної за умовами цього договору продукції проводиться замов-ником в національній валюті гривні шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника до 31 грудня 2018 року. Згідно з підпунктом 5.8. договору у випадку, якщо продукція не відповідає вимогам замовника, чинного законодав-ства і підпункту 3.2. цього договору, якщо сторони не дійдуть згоди щодо вартості продукції у зазначений у підпункті 5.2. договору термін або підрядник відмовляється від послуг замовника по доведенню продукції до належної якості ( кондиційності ), підрядник зобов`язаний до 05 жовтня 2018 року самостійно і за свій рахунок вивезти продукцію зі складу замовника та сплатити останньому вартість доставки продукції з поля до складу, зберігання, розвантаження-наван-таження, послуг лабораторії та інших послуг, які були фактично надані.
Підпунктом 7.1. договору визначено, що підрядник зобов`язується викону-вати роботи за цим договором виключно у присутності уповноваженого пред-ставника замовника. Виконання робіт за цим договором без присутності упов-новаженого представника замовника категорично забороняється. 
Розділом 8 даного договору підряду визначений порядок здавання-прий-мання робіт ( продукції ). Згідно з підпунктом 8.1. договору приймання-пере-дача продукції здійснюється сторонами за актом приймання-передачі окремої партії продукції виключно на полі під час збирання врожаю ( жнив ) за обов`яз-кової участі замовника ( його представника). У кожній партії соняшнику визна-чаються стан насіння, запах, колір, вологість, олійна і сорна домішки, зараже-ність, кислотне число олії, масова частка протеїну і маса 1000 насінин, вміст токсичних елементів і пестицидів та інші показники, визначені підпунктом 3.2. договору та вимогами чинного законодавства ( підпункт 8.3. договору ). 
Окрім того до договору долучена копія додатку № 1, де визначене місце знаходження земельної ділянки, що підлягає засіванню насінням соняшника, та додатку № 2 з рекомендаціями до вирощування соняшнику кондитерських сортів за схемою 280х70х30.
На виконання договірних зобов`язань ОСОБА_1 на підставі акту прийому-передачі насіння соняшника від 28 вересня 2018 року передав, а відповідач прийняв вирощену продукцію загальною «фактичною» вагою 4260 тонн, загальною «чистою» вагою 3749,3 тонн на суму 3063,1 ум.од. Вказаний акт містить заповнені графи «клієнт Бровко 5 га», «замовник ТОВ «СТ Кайрос», «послуги комбайна 5 га х 1500 = 7500,00 гривень, перевезення 400,00 гривень», перевізник «Володовський», «DAF», вага тари «25540», маса брутто «29800», фактична вага з вирахуванням відсотків по вологості та натурі «4260-1,8%=4183,3-1,51%+4120,1), вологість «8,8», засміченість «9», фракція 3,8% - 85, 3,2-3,8%-6, натура «325». У цьому акті якісні показники продукції дійсно не відповідають підпункту 3.2. договору, а саме в акті є невідповідність показника «вологості (-1,8), засміченості (сорності), та натури (-1,51%) Однак вказана не-відповідність по показниках якості обрахована при визначенні фактичної ваги прийнятого насіння соняшника ( 4260 тонн ), а також при визначенні «чистої» ваги соняшника ( 3749,тонн ), а відтак вона вплинула на визначення вартості однієї тонни насіння соняшника, що відображено в акті. При прийнятті продук-ції та визначенні її вартості враховувалася чиста вага, обрахована за формулою: фактична вага мінус вологість та натура ( % ), а вартість отриманої продукції визначалася за формулою: Ц=Т( % )+Н( %) , де Ц-ціна однієї тонни насіння, Т-вартість товарного насіння ( 3,8+ ), Н-вартість нетоварного насіння (підпункти 3.2-3.8 дійсного договору ).
Листом від 30 грудня 2018 року № 20/11 ТОВ «СТ Кайрос» повідомляло ОСОБА_1 про невідповідність вирощеної ним продукції узгодженим дого-вором кількісно-якісним характеристикам та пропонувало встановити вартість цієї продукції у розмірі 8000,00 гривень за одну тонну за вирахуванням ваги будь-яких сорних домішків та неякісної продукції, її вологи і т. і. та послуг третіх осіб, сплачених ТОВ «СТ Кайрос» за позивача. Даний лист надісланий ОСОБА_1 07 лютого 2019 року, що підтверджується штемпелем на згрупова-них поштових відправленнях рекомендованих листів, поданих у м. Одеса. Тоб-то належить зауважити, що вказаний лист був направлений ОСОБА_1 поза межами визначених у договорі строків, відповідно до яких сторони могли узго-дити ціну продукції, а саме після 01 жовтня 2018 року, та також поза межами строків оплати продукції, а саме після 31 грудня 2018 року.
Інших доказів про те, що відповідач після отримання від позивача продук-ції, яка, на його думку, не відповідає вимогам замовника, чинного законодав-ства чи договору, звертався до позивача у встановлені договором терміни з при-воду узгодження вартості отриманої продукції чи доведення продукції до на-лежної якості ( кондиційності ) у матеріалах справи немає.
Зі змісту позовних вимог слідує, що ОСОБА_1 проведений розрахунок заборгованості в «ум. од.», де умовні одиниці визначені як долари США, ос-кільки на підставі саме такої валюти були проведені попередні розрахунки між сторонами по укладеному ними договору. Відтак, ОСОБА_1 заявив до стягнення 86593,84 гривні заборгованості станом на 01 січня 2019 року.
З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 убачається, що ОСОБА_1 ви-рощував для ТОВ «СТ КАЙРОС» насіння соняшника кондитерського, збирання якого відбувалося комбайном ТОВ «СТ Кайрос». Представник товариства Лук`янов Євген приймав продукцію та підписував відповідні документи. На полі після збору урожаю представником відповідача проводилася перевірка кількісно-якісних показників соняшника, після чого складався відповідний акт приймання-передачі із внесенням відомостей та погоджувалася ціна з ураху-ванням встановлених показників. Зазначені свідки підтвердили, що вказана сто-ронами у справі ціна продукції в акті як «у.е.» обраховувалася по відношенню до еквівалента долара США. При цьому свідки вказували на те, що у лютому 2019 року отримували повідомлення про некондиційність зібраного насіння соняшника. 
Статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов`язання, яким є право-відношення, у якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, на-дати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами статей 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.
Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частиною другою статті 533 ЦК України визначено наступне. Якщо у зобов`язанні передбачений грошовий екві-валент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обо-роту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статей 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язан-ні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами вста-новлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства ( стаття 536 ЦК України ).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не-виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк.
У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила від-повідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частини другої цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з ураху-ванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не вста-новлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона ( підрядник ) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони ( замовника ), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Частиною першою статті 854 ЦК України встановлено, що якщо дого-вором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і у погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Відповідний висно-вок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
На підставі викладеного, ураховуючи доведеність факту прийняття від позивача продукції відповідачем та погодження її вартості з урахуванням якіс-них та кількісних показників на час прийняття, ненадання відповідачем належ-них та допустимих доказів проведення повторного дослідження якісних харак-теристик отриманого від ОСОБА_1 насіння соняшника кондитерського на його невідповідність вимогам умов договору, порушення ТОВ «СТ Кайрос» умов договору щодо строків звернення до позивача з приводу узгодження вар-тості отриманої продукції чи приведення її до належної якості ( кондицій-ності ), колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність закон-них підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за чинним дого-вором у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе грошових зобов’-язань. Крім того належить погодитися з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, нарахованих на під-ставі частини другої статті 625 ЦК України у зв`язку з доведеністю простро-чення виконання ТОВ «СТ Кайрос» зобов`язань з оплати виконаних позивачем визначених договором як правочином робіт.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт приймання-передачі насіння со-няшника від 28 вересня 2018 року містить недоліки, які унеможливлюють іден-тифікувати ТОВ «СТ Кайрос» як особу, яка брала участь у здійсненні госпо-дарських операцій, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки одночас-не визнання відповідачем факту отримання від позивача насіння соняшника по визначених в актах кількості та якості, та невизнання факту підписання актів повноважною особою, заперечення щодо обрахованої по формулі в актах ціни отриманого соняшника суперечать засадам розумності та справедливості, уреш-ті є нелогічними, недоречними аргументами, про що правильно та обгрунтова-но вказав суд першої інстанції.
Не заслуговують на увагу й мотиви скарги стосовно неузгодження сторо-нами ціни вирощеної продукції - насіння соняшника кондитерського, яка була зазначена у вказаних вище спірних актах, оскільки жодних належних та допус-тимих доказів щодо невідповідності продукції такій вартості та обов`язковості здійснення приймання вирощеної підрядником продукції лише керівником товариства скаржник не надав. Апеляційний суд також не вважає обґрунтова-ними доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для визначення вар-тості продукції у гривневому еквіваленті від суми у доларах США, оскільки скаржником ані у суді першої інстанції, ані при поданні апеляційної скарги не доведено, що сторони погодили проведення розрахунків саме у доларах США. 
Не можуть також бути прийнятними і доводи апеляційної скарги щодо від-сутності підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат, оскільки така позиція ТОВ «СТ Кайрос» зводиться до власного тлумачення вимог цивільного законодавства. Проте на правильність висновків суду першої інстанції такі доводи сторони у справі не впливають та їх об`єктивно не спростовують.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров про-ти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці дока-зів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Євро-пейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішен-нях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином за-значені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Кон-венції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).
Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги ТОВ «СТ Кайрос» висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для визнання оскаржу-ваного рішення незаконним чи необґрунтованим, то відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 370, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Кай-рос» в особі директора Гуслякова Олександра Анатолійовича залишити без за-доволення.
Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Това-риства з обмеженою відповідальністю «СТ Кайрос» про стягнення боргу за договором підряду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             Л. О. Голота

В. П. Рибчинський