ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року	Львів	Справа № 308/2880/22 пров. № А/857/4625/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Ільченко А.З.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Джуган Наталії Богданівни, діючої на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 23.02.2022р. в адміністративній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 про затримання іноземця до завершення процедури розгляду звернення за захистом в Україні (суддя суду І інстанції: Сарай А.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 17 год. 43 хв. 23.02.2022р., м.Ужгород Закарпатської обл.), -

В С Т А Н О В И В:

23.02.2022р. позивач Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив винести рішення про затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на термін до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; звернути рішення до негайного виконання (а.с.1-4).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 23.02.2022р. заявлений позов задоволено; вирішено затримати громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на строк, який не може перевищувати шість місяців, починаючи з фактичного затримання (а.с.24-27).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник адвокат Джуган Н.Б., діюча на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , яка покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду скасувати та прийняту нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити (а.с.28-31).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий 21.02.2022р. після прийняття його на територію України на підставі Угоди про реадмісію; документ, що посвідчує особу – довідка про звернення за захистом в Україні № 012985, яка дійсна до 10.07.2022р. 
Таким чином, у відповідача був наявний документ, що дозволяв йому самостійно та добровільно, у визначений строк, повернутися до країни свого походження. Також позивач легально прибув на Україну і на законних підставах перебував на її території.
Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, позивач не надав будь-яких доказів існування ризику втечі відповідача, не навів обґрунтованих підозр щодо можливих перешкоджань зі сторони останнього проведенню процедури реадмісії.
Таким чином, виходячи із переліку підстав затримання і поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, правові підстави для задоволення заявленого позову є відсутніми.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, 20.12.2021р. Головним управлінням ДМС України в Одеській обл. видано відповідачу громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідку № 012985 за зверненням за захистом в Україні, термін дії якої завершується 10.07.2022р. (а.с.8).
У подальшому 21.02.2022р. відповідач ОСОБА_1 в рамках Угоди від 18.06.2007р. між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію», був прийнятий в пункті пропуску «Малий Березний» на територію України, оскільки 16.02.2022р. він у складі групи осіб незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку, на напрямку 96-97 прикордонного знаку, ділянка відповідальності ВПС «Великий Березний», територія Ужгородського району Закарпатської обл., та був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки.
Відповідно до протоколу про адміністративне затримання від 21.02.2022р. відповідач був затриманий з 11 год. 40 хв. 21.02.2022р. на строк до трьох діб (а.с.15).
Також вказані обставини підтверджуються протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 21.02.2022р., актом про приймання-передання особи від 21.02.2022р. (а.с.6-7).

          Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань (незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску), останній не має законних підстав для перебування на території України, у нього відсутні документи, що дають право на виїзд з України, та звернувся із заявою про отримання захисту на території України, через що є правові підстави для затримання відповідача до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України.
Враховуючи вищенаведене та встановлені обставини справи, суд вважає, що вимоги позивача щодо затримання відповідача до прийняття рішення при визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, є обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про затримання відповідача до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, виходячи з наступного.

          Із змісту заявленого позову слідує, що позивачем заявлено вимогу про затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

          Надаючи правову оцінку заявленій вимозі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст.289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви (ч.2 ст.289 КАС України).

Тобто, затримання іноземця до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, пов`язано з такими умовами: 1) перебування іноземця в процедурі отримання статусу біженця; 2) вчинення таким іноземцем порушення законодавства про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.
Тому для забезпечення виконання цілей вказаної статті судами виносяться рішення, в резолютивній частині яких зазначається умова затримання до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

          Матеріали справи містять беззаперечні докази про те, що після звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та/або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.
Зокрема, 21.02.2022р. відповідач ОСОБА_1 в рамках Угоди від 18.06.2007р. між Україною та Європейський Співтовариством «Про реадмісію» був прийнятий в пункті пропуску «Малий Березний» на територію України, оскільки 16.02.2022р. він у складі групи осіб, незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку, на напрямку 96-97 прикордонного знаку, ділянка відповідальності ВПС «Великий Березний», територія Ужгородського району Закарпатської обл., та був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки.
          Отже, позивачем доведено наявність правових і фактичних підстав для затримання відповідача до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що аналіз сукупності зазначених обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури розгляду звернення особи за захистом в Україні.

В силу приписів ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.
Затримання особи-відповідача, незважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданими та належними, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України. 

Відтак, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги про необґрунтованість адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВАС України № 1 від 25.06.2009р. «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Зокрема, відповідно до п «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
У пункті 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17.04.2014р. «Справа «Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17.07.2014р. (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, шо відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява № 26629/95, п.78. ЄСПЛ 2000- III, та «Станев проти Болгарії» [ВП], заява N 36760/06, п.143, ЄСПЛ 2012).
Колегія суддів наголошує, що норми п.1 ст.5 Конвенції мають на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

          Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

          За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.271, 272, 289, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Джуган Наталії Богданівни, діючої на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 23.02.2022р. в адміністративній справі № 308/2880/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 15.04.2022р.