Дата документу 27.01.2022 Справа № 310/9054/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/587/22                        Головуючий у 1-й інстанції: Білоусова О.М.
Є.У.№  310/9054/20                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

судді-доповідача Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради, третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю – «Бердянськбудтрест» про визнання права постійного користування земельною ділянкою,
із апеляційною скаргою Бердянської міської ради на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2021 року, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бердянської міської ради, третя особа – ТОВ – «Бердянськбудтрест» про визнання права постійного користування земельною ділянкою.  Зазначав, що у 1992 році успадкував частку житлового будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,0527 га. У 2016 році він звернувся до Бердянської міської ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, на якій розташовано його будинок, проте рішенням міської ради від 30.06.2016 №39 п.12 у задоволенні заяви йому відмовлено, а у 2019 році міська рада звернулася до нього із позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Посилаючись на те, що як власник житлового будинку він набув право користування земельною ділянкою, на якій розташовано такий будинок, просив суд про задоволення позову. 
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2021 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 310/5002/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - відділ з надання адміністративних послуг "Єдиний офіс" Бердянської міської ради, про визнання незаконним дій державного реєстратора та визнання права власності на частину житлового будинку. 
В апеляційній скарзі  Бердянська міська рада просить  ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про неможливість вирішення спору до набранням законної сили рішенням в іншій справі, оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та роцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із посиланням на ст.251 ЦПК України виходив із того, що розгляд даної справи об`єктивно неможливий до набрання чинності рішенням суду у справі № 310/5002/20 за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - відділ з надання адміністративних послуг «Єдиний офіс» Бердянської міської ради, про визнання незаконним дій державного реєстратора та визнання права власності на частину житлового будинку, оскільки однією з підстав обґрунтування позову про визнання права користування земельною ділянкою в даній справі є посилання позивача на його право щодо житлового будинку, зокрема право власності на частку якого, він просив визнати в справі № 310/5002/20, рішення по якій на теперішній час не набрало законної сили.          
Проте, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі, а тому з ними не можна погодитися.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі лише у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства – до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Зупинення провадження у справі – це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року (провадження № 61-19434св18).
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом доказування у цій справі є правомірність користування позивачем спірною земельною ділянкою, при вирішенні вказаного спору суд зобов`язаний з`ясовувати підстави виникнення такого права у позивача та перевірити доводи міської ради щодо припинення цього права ще у грудні 1992 року на підставі відповідного рішення виконкому міської ради. Тоді як, за справою № 310/5002/20, до набрання її законної сили зупинено провадження за вказаною справою, вирішувалося питання про визнання незаконним дій державного реєстратора та визнання права власності на частину житлового будинку. 
Жодних причин, які заважали б суду у даній справі досліджувати питання, які стосуються предмету даного позову, судом в оскаржуваній ухвалі не зазначено.
Зупинивши без достатніх законних підстав провадження у справі, суд порушив право відповідача на розумні строки розгляду справи.
Суд формально розглянув клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, не ґрунтується на нормах процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
За таких обставин, колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.374, 376, 379 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Бердянської міської ради  задовольнити.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2021 року у цій справі скасувати та направити справу для провадження розгляду справи до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська