ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України

09 грудня 2021 року
м. Харків

справа № 629/5229/16-ц
провадження № 22ц/818/3811/21
провадження № 22ц/818/3813/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

імена (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія»,
представники – Остапуля Наталія Петрівна, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Євстаф`євої Олени Вікторівни – представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року в складі судді Смірнової Н.А. та на додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року в складі судді Смірнової Н.А.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівське хлібоприймальне підприємство» (далі – ТОВ «Лозівське ХПП») про розірвання договорів оренди земельних ділянок.
Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що він є власником земельних ділянок площею 4,0291 га (кадастровий номер 6323983000:01:000:0215), площею 5,1075 га (кадастровий нормер 6323983000:01:000:0217) та площею 8,5484 га (кадастровий номер 6323983000:02:000:0181), цільове призначення – ведення сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області.

На підставі договорів оренди землі від 01 січня 2007 року № 172 (щодо земельної ділянки площею 4,0291 га), № 189 (щодо земельної ділянки площею 5,1075 га) та № 169 (щодо земельної ділянки площею 8,5484 га),  він передав зазначені земельні ділянки Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса (далі – ПОСП ім. Щорса), правонаступником якого є ТОВ «Лозівське ХПП», у строкове платне користування строком на 25 років, які зареєстровані в Лозівському районному вдділі реєстрації  Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по Земельних ресурсах» в серпні 2007 року.

Відповідно до пункту 15 договорів оренди  одна з умов збереження стану об`єкта оренди – не застосовувати дії, що призводить до зниження родючості земельної ділянки.

Вказував, що відповідач останні п`ять років засіває належні йому земельні ділянки тільки соняшником та пшеницею, що безумовно їх визнажило та призвело до істотного погіршення стану родючості грунту.

Посилаючись на невиконання орендарем умов договорів оренди землі, а також порушення норм земельного та екологічного законодавства, зокрема, положень статей 35, 37 Закону України «Про охорону земель», статей 5, 96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 25 Закону України «Про оренду землі», позивач просив достроково розірвати договори оренди землі від 01 січня 2007 року, укладені між ним та ТОВ «Лозівське ХПП».

09 лютого 2017 року ТОВ «Лозівське ХПП» подало відзив на позовну заву, в якому просило залишити позов ОСОБА_1 без задоволення.

Відзив, з урахуванням доповнень, мотивовано тим, що обстеження спірних земельних ділянок станом на дату укладення договорів оренди не проводилось, отже доводи позивача про порушення норм земельного та екологічного законодавства ґрунтуються на припущеннях. При цьому ТОВ «Лозівське ХПП» вживає агротехнічних заходів у кожній сівозміні та в кожному полі, що підтверджується відповідними копіями актів витрат насіння.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року у зв`язку з реорганізацією ТОВ «Лозівське ХПП» шляхом приєднання до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» (далі – СТОВ «Мрія») змінено відповідача на СТОВ «Мрія».

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договори оренди землі № 172, № 189, № 169, укладені 01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса, правонаступником якого є СТОВ «Мрія». Стягнуто з СТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,21 грн та витрати, повьязані з проведенням експертизи в розмірі 17 827,20 грн та 6 077,50 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, засіваючи орендовані земельні ділянки протягом п`яти років лише соняшником та пшеницею, діяв всупереч екологічним вимогам, що призвело до погіршення стану родючості ґрунту та є підставою для розірвання договорів оренди на вимогу орендодавця. Вказана обставина підтверджується висновком комплексної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи від 28 березня 2018 року № 15854/17-48/5540/18-34/5822/18-48, складеним експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі – КНДІСЕ) із залученням до її проведення фахівців Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О. Н. Соколовського» (далі – ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського»).

19 березня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення.

Зава мотивована тим, що судом не вирішено питання про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, а саме – судового збору в розмірі 551,20 грн та витрат на проведення судової експертизи в розмірі 23 904,70 грн.

29 березня 2021 року Євстаф`єва Олена Вікторівна – представник СТОВ «Мрія» подала відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просила відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат на проведення судової еколого-грунтознавчої експертизи в сумі 6 077,50 грн.

Відзив мотивовано тим, що вартість експертизи становить суму в розмірі 17 827,20 грн, що підтверджується рахунком Київського науково-дослідного інститут судових експертиз Міністерства юстиції України від 08 вересня 2017 року № 7288.
Додатковим рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року з СТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 551,21 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в загальному розмірі 23 904,70 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що судові витрати є доведеними, при цьому відповідач не скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення витрат на оплату експертизи.

23 квітня 2021 року ОСОБА_2 – представник СТОВ «Мрія» звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі; скасувати додаткове рішення в частині стягнення витрат на проведення експертизи в розмірі 6 077,50 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами договорів оренди земельних ділянок не передбачена можливість їх розірвання у разі погіршення стану родючості землі. Оскільки в пунті 15 договорів оренди земельних ділянок вживається сполучник «та», а не «або», то даний пункт передбачає існування двох аспектів одночасно: заборону застосування дій, що призведуть до зниження родючості земельної ділянки та заборону дій, що призведуть до зміни її цільового призначення.

Посилається на правовий висновок, що міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 143/1205/16-ц, згідно з яким сам по собі факт зниження родючості за вмістом окремих хімічних сполук в грунті земельної ділянки не є підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок. Допитані ж в судовому засіданні експерти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що виявлені погіршення родючості грунту за вмістом гумусу, рухомого фосфору та калію не перешкоджають подальшому використанню земельної ділянки в сільському господарстві та вирощуванню сільськогосподарських культур.

Вказує, що висновок судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи від 28 березня 2018 року № 15854/17-48/5540/18-34/5822/18-48, складений експертами КНДІСЕ із залученням до її проведення фахівців ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії ісені О.Н.Соколовського», є неповним, оскільки:

1. Оцінюючи стан родючості грунтів та ступінь деградації грунтів лише за показниками вмісту гумусу, рухомого фосфору та калію при дослідженні грунтів, експерти не врахували положень пункту 5.1.3 ДСТУ 7846:2015 та пункту 5.1 ДСТУ 4362:2004. Так, ОСОБА_4 здійснив оцінку родючості та агрохімічного стану земельних ділянок тільки за показниками вмісту гумусу, рухомого фосфору та калію в грунті. Дослідження ж РН сольового в межах експертизи не проводилось, хоча цей показник впливає на родючість (взаємодію рослини з рухомим фосфором та калієм в грунті, можливість поглинути рослиною поживні речовини). Величина РН сольового вказана в листі ХФ ДУ «Держгрунтохорона» від 10 січня 2017 року № 158-19/02/107, але цей показник експертами проігноровано. Незважаючи на це, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення по справі додаткової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи.

2. В порушення вимог пунктів 2.1 та 2.2.8 Методики проведення агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення, затвердженої 20 березня 2013 року, при здійсненні відбору грунтових зразків на земельних ділянках та контурів 40 і 71 вцілому знижено кількість індивідуальних проб, а саме - з трьох земельних ділянок відібрано 45 індивідуальних проб, які складають 9 змішаних (об`єднаних) проб, а з контурів 40 і 71 – 30 індивідуальних проб, які складають 6 змішаних (об`єднаних), замість 4 змішаних зразків по 20 індивідуальних проб кожний. Отже, репрезентативність результатів експертизи 2017 року недостатня для того, щоб вважати її такою, що об`єктивно та в повній мірі відображає дійсний стан агрохімічних показників грунту.

3. Під час проведення досліджень експертами не з`ясовувалося, в яку пору року здійснювався відбір проб грунтів в 2009 році Харківською філією Державного управління «Держгрунтохорона» та коли вносились добрива орендарем. Разом з тим, вміст рухомого фосфору і калію обумовлений просторовою неоднорідністю й сезонною динамікою цих показників, тобто має змінний характер. При цьому до висновку не додано самі результати лабораторних досліджень відібраних проб грунтів, що унеможливлює перевірку їх дослідження та отриманих результатів.

4. Відібрані проби грунту аналізувалися у вимірювальній лабораторії інструментальних методів дослідження грунтів ННЦ «ІГА імені О.Н.Соколовського», яка не акредитована на відповідність вимогам ДСТУ ІSO/ІЕС 17025 «Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій», тобто компетентність даної лабораторії не підтверджена.

5. У висновку експертів не зазначено, які саме дослідження та в якому обсязі здійснювали експерти КНДІСЕ ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , опис здійснених ними досліджень відсутній.

6. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги протокол випробувань № 03/19-ВН від 07 травня 2019 року Випробувальної лабораторії Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» та результат агрохімічного обстеження вказаних земельних ділянок, які підтверджують відсутність погіршення агрохімічних показників та показників родючості грунту. Зазначає, що за результатами такого дослідження спірні земельні ділянки характеризуються високим рівнем ефективної родючості, тому погіршення агрохімічних показників внаслідок господарської діяльності СТОВ «Мрія» не відбулося. При цьому лабораторія внесена до переліку лабораторій, акредитованих на відповідність вимогам ДСТУ ІSO/ІЕС 17025 «Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій».

Вважає, що ОСОБА_1 обґрунтував позов вимогами, зокрема пункту «r» статті 141 ЗК України, яким передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам. Разом з тим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 144 ЗК України, якою встановлений порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства. Однак у висновку експертів не вказано жодного порушення екологічного законодавства, до того ж в матеріалах справи відсутній протокол щодо виявленого порушення екологічного законодавства, складений інспектором з охорони довкілля або державним інспектором сільського господарства. З огляду на приписи статті 29 Закону України «Про оренду землі» та статті 207 ЗК України погіршення орендарем корисних властивостей орендованої земельної ділянки є лише підставою для відшкодування збитків її власнику.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції, то вказує, що додані позивачем до матеріалів справи договір про виконання науково-дослідної роботи № 173/17 від 14 вересня 2017 року, який укладено з ННЦ «ІГА імені О.Н.Соколовського», рахунок та квитанція № 4 від 09 жовтня 2017 року на суму 6 077,50 грн та комісійний збір банківської установи в сумі 60,78 грн не підтверджують факт виконання робіт саме за судовою еколого-грунтознавчою експертизою, оскільки лист КНДІСЕ МЮ України від 28 вересня 2017 року, яким директор Рувін О.Г. надсилав клопотання експертів щодо надання додаткових матеріалів, датовано на 14 днів пізніше, ніж між ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського» та ОСОБА_1  був укладений договір 14 вересня 2017 року № 173/17.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстацнії не оскаржив, правом на подання відзивів на апеляційні скарги не скористався.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційних скарг - судова колегія вважає, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції та апеляційна скарга на додаткове рішення першої інстанції не підлягають задоволенню з таких підстав.

Щодо висновків про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 4,0291 га (кадастровий номер 6323983000:01:000:0215), площею 5,1075 га (кадастровий нормер 6323983000:01:000:0217) та площею 8,5484 га (кадастровий номер 6323983000:02:000:0181), цільове призначення – ведення сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області (а. с. 10, 23, т. 1).

01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса, правонаступником якого є СТОВ «Мрія», укладені договори оренди земельних ділянок № 169, № 172, № 189, відповідно до умов яких орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування зазначені земельні ділянки строком на 25 років (а. с. 8-9, 15-16, 21-22, т. 1).

Пунктами 15 договорів сторони погодили, що умови збереження стану об`єкта оренди – не застосовувати дії, що приводять до зниження родючості земельної ділянки та зміни її цільового призначення.

Сторони погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (пункт 36 договорів).

03 та 07 серпня 2007 року зазначені договори оренди землі були зареєстровані в Лозівському районному вдділі реєстрації Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по Земельних ресурсах».

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що протягом дії оспорюваних договорів оренди земельних ділянок орендар не дотримується умов договорів, чинного земельного та екологічного законодавства, що призвело до істотного погіршення стану родючості належних йому земельних ділянок та втрати корисних властивостей грунту.

На підтвердження заявлених вимог надав:

- акти на списання насіння соняшнику від 30 квітня 2013 року № ХЕ-0000339, від 30 квітня 2013 року № ХЕ-0000337;

- акти на списання добрив від 30 квітня 2013 року № ХЕ-0000335, від 30 квітня 2013 року № ХЕ-0000338, від 19 квітня 2013 року № ХЕ-0000191, від 22 вересня 2014 року № ЛО000000124, від 30 вересня 2014 року № ЛО000000137;

- акти на списання насіння пшениці від 22 вересня 2014 року № ЛО000000116, від 30 вересня 2014 року № ЛО000000138;

- акти використання мінеральних органічних і бактеріальних добрив, ядохімікатів і гербіцидів від 24 лютого 2015 року № ЛО000000002, 23 жовтня 2015 року № № ЛО000000137, від 12 березня 2015 року № ЛО000000009, від 21 жовтня 2015 року № ЛО000000136, від 12 червня 2015 року № ЛО000000075, від 26 квітня 2015 року № ЛО000000033, від 12 червня 2015 року № ЛО000000082, від 07 квітня 2015 року № ЛО000000024, від 11 березня 2015 року № ЛО000000008, від 23 лютого 2015 року № ЛО000000001, від 13 вересня 2016 року № ЛО000000157, від 30 червня 2016 року № ЛО000000133, від 11 червня 2016 року № ЛО000000127, від 17 жовтня 2016 року № ЛО000000192, від 30 червня 2016 року № ЛО000000136, від 09 травня 2016 року № ЛО000000067, від 21 червня 2016 року № ЛО000000129;

- акти по витратах насіння та садильного матеріалу від 13 вересня 2016 року № ЛО000000156, від 15 травня 2016 року № ЛО000000068, від 17 червня 2016 року № ЛО000000191, від 26 травня 2016 року № ЛО000000086 (а. с. 45-100, т. 1).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від  27 липня 2017 року призначено судову еколого-грунтознавчу експертизу та доручено проведення такої експертизи КНДІСЕ із залученням до її проведення фахівців ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О. Н. Соколовського».

На вирішення експертів були поставлені три питання, а саме: який агрохімічний стан та стан родючості грунту на даний час (на час проведення експертизи) земельних ділянок площею 4,0291 га (кадастровий номер 6323983000:01:000:0215), площею 5,1075 га (кадастровий нормер 6323983000:01:000:0217) та площею 8,5484 га (кадастровий номер 6323983000:02:000:0181), цільове призначення – ведення сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області (поле № 158 та № 357); чи відбулося погіршення агрохімічного стану родючості грунту вказаних земельних ділянок з 2008 року по теперішній час, враховуючи дані стану агрохімічних показників за 2009 рік, зазначені в листі Харківської філії Державного Управління «Держгрунтоохорона» від 10 січня 2017 року № 158-19/02/107; якщо погіршення відбулося, то чи є вони істотними.

Згідно з висновком судової еколого-грунтознавчої експертизи від 06 грудня 2017 року  № 3, складеним експертом Мірошниченко М.М. ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського», агрохімічний стан та стан родючості грунту земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181, яка згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташована на полі № 357, знаходиться на середньому рівні, із ознаками деградації (виснаження) за вмістом рухомого фосфору та калію в грунті. Агрохімічний стан та стан родючості грунту земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215 та земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217, які згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташовані на полі № 158, знаходиться на низькому рівні з ознаками деградації (виснаження) за вмістом гумусу, рухомого фосфору та калію в грунті.

Враховуючи дані стану агрохімічних показників за 2009 рік, зазначені в листі Харківської філії Державного Управління «Держгрунтоохорона» від 10 січня 2017 року № 158-19/02/107, з 2008 року по теперішній час на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181 відбулося істотне погіршення родючості грунту за показниками вмісту рухомого фосфору та рухомого калію, на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215 відбулося істотне погіршення родючості грунту за показниками вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію, а на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217 відбулося істотне погіршення родючості грунту за показниками вмісту гумусу та рухомого фосфору

Вищевказані зміни вмісту гумусу, рухомого фосфору та калію в грунті є істотним погіршенням родючості грунту, оскільки перевищують встановлені нормативи допустимих змін (а. с. 172-183, т. 1).

Згідно з висновком експертів КНДІСЕ за результатами проведення комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та грунтознавчої експертизи від 28 березня 2018 року № 15854/17-48/5540/18-34/5822/18-48 враховуючи дані стану агрохімічних показників за 2009 рік, зазначені в листі Харківської філії Державного Управління «Держгрунтоохорона» від 10 січня 2017 року № 158-19/02/107, з 2008 року по теперішній час (а саме, станом на 02 листопада 2017 року – дату відбору проб грунтів представниками ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського» в присутності позивача та представника відповідача), на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181 відбулося погіршення родючості грунту за показниками вмісту рухомого фосфору та рухомого калію, на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215 відбулося погіршення родючості грунту за показниками вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію, а на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217 відбулося погіршення родючості грунту за показниками вмісту гумусу та рухомого фосфору.

За результатами проведених досліджень, а саме порівняння змін основних показників родючості на досліджуваних земельних ділянках позивача та земельних контурах, на яких вони розташовані, з даними агрохімічної паспортизації за 2009 рік, на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181 відбулося істотне погіршення родючості грунту за показниками вмісту рухомого фосфору та рухомого калію, на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215 відбулося істотне погіршення родючості грунту за показниками вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію, а на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217 відбулося істотне погіршення родючості грунту за показниками вмісту гумусу та рухомого фосфору.

Виявлені зміни вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію в грунті є істотним погіршення родючості грунту, оскільки перевищують встановлегні нормативи допустимих змін.

Агрохімічний стан та стан родючості грунту земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181, яка згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташована на полі № 357, знаходиться на середньому рівні, з ознаками деградації (виснаження) за вмістом рухомого фосфору та рухомого калію в грунті.

Агрохімічний стан та стан родючості грунту земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215 та земельної дідянки з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217, які згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташовані на полі № 158, знаходиться на низькому рівні. Грунт земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215 має ознаки деградації (виснаження) за вмістом гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію, а грунт земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217 має ознаки деградації (виснаження) за вмістом гумусу та рухомого фосфору (а. с. 191-199, т. 1).

В дослідницьких частинах висновків вказано, що з 2009 року по теперішній час відбулося дуже сильне зниження вмісту гумусу у грунті як на контурі № НОМЕР_1 , на якому розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами 6323983000:01:000:0215 та 6323983000:01:000:0217, так і на самих ділянках. Найбільш ймовірною причиною цього є необґрунтоване збільшення частки просапних культур (соняшник, кукурудза) у структурі сівозмін на полі № 158.

З 2009 року по теперішній час відбулося різке падіння вмісту рухомого фосфору у грунті як на контурах № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , на яких розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами 6323983000:02:000:0181, 6323983000:01:000:0215 та 6323983000:01:000:0217, так і на самих земельних ділянках. Причина цього – це господарське використання вищезазначених земельних ділянок з грубим порушенням (значним зменшенням) науково-обґрунтованих агрохімічних норм внесення фосфорних добрив, що призвело до зниження родючості грунту за показником рухомого фосфору.

З 2009 року по теперішній час відбулося зменшення вмісту рухомого калію в грунту як на контурі № НОМЕР_1 , на яких розташовано земельні ділянки з кадастровими номерами 6323983000:01:000:0215 та 6323983000:01:000:0217, так і на самих цих земельних ділянках ї, а також на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181. Причина цього – це господарське використання вищезазначених земельних ділянок з порушенням (значним зменшенням) науково-обгрунтованих агрохімічних норм внесення калійних добрив, що призвело до зниження родючості грунту за показниками вмісту рухомого калію.

Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави

Статтею 5 ЗК України  визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Раціональним вважається таке використання сільськогосподарських земель, у ході якого забезпечується одержання сталих  високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища.

Згідно зі статтею 141 ЗК України  підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Відповідно до пункту третього частини 1 статті 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

За правилами статті 651 ЦК України  зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 20 січня 2016 року № 6-1998цс15 та № 6-1980цс15.

Відповідно до статті 33-1 Закону України «Про охорону земель», яка була чинною з 4 червня 2009 року по 12 лютого 2015 року, нормативи оптимального  співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються  для досягнення  високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втраті родючості ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 164, чинною на час виникнення спірних правовідносин,  затверджено Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах. З примітки до вказаних вище Нормативів видно, що допустимі норми періодичності вирощування культури на одному і тому самому полі становлять: для соняшника - не менше, ніж через сім років; для пшениці озимої, картоплі, проса – не менше ніж через два роки.

Встановлено, що відповідач на території земельних ділянок, що передані йому позивачем в оренду, протягом 2013-2016 років засівав належні йому земельні ділянки тільки соняшником та пшеницею.

Виснаження вказаних ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми, спричиненої порушенням допустимих нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах, встановлено листом Харківської філії Дуржавного Управління «Держгрунтоохорона» від 10 січня 2017 року № 158-19/02/107, а також висновками судової еколого-грунтознавчої експертизи від 06 грудня 2017 року  № 3, складеними експертом Мірошниченко М.М. ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського», КНДІСЕ за результатами проведення комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та грунтознавчої експертизи від 28 березня 2018 року № 15854/17-48/5540/18-34/5822/18-48, які не спростовані відповідачем, згідно з якими виявлені зміни вмісту гумусу, рухомого фосфору та калію в грунті є істотним погіршенням родючості грунту, оскільки перевищують встановлені нормативи допустимих змін у   2009 році порівняно з 2008 роком.

Ймовірною причиною зменшення вмісту гумусу в грунті є порушення науково-обгрунтованої структури сівозмін через надмірне вирощування просапних культур (соняшник, кукурудза) та не внесення органічних добрив.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 2 81  ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідачем порушуються допустимі нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах, що призводить до виснаження ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми та порушення режиму їх використання, а тому наявні правові підстави для розірвання оспорюваних договорів оренди.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 541/555/16-ц (провадження № 61-2386 св 18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстацнії не встановлено факту порушення прав орендодавця та не з`ясував істотність цих порушень спростовуються матеріалами справи, якими встановлено виснаження грунтів на земельних ділянках, що належать позивачу на праві приватної власності, що є підставою для розірвання оспрюваних договорів оренди.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону і доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до пунту 15 договорів оренди земельних ділянок вживається сполучник «та», а не «або», тому даний пункт передбачає існування двох аспектів одночасно: заборону застосування дій, що призведуть до зниження родючості земельної ділянки та заборону дій, що призведуть до зміни її цільового призначення.

Матеріалами справи встановлено порушення відповідачем порядку сівозмін сільськогосподарських культур та порядок їх чергування у часі і просторі. При цьому законодавче запровадження застосування сівозмін не є обмеження земельних прав, а є проявом загальних правил охорони і використання земель, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на виконання конституційної вимоги щодо надання особливої охорони землі як основного національного багатства.

Інші доводи апеляційноїх скарги на висновки суду не впливають, зводяться дл переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Щодо висновку про ухвалення додаткового рішення.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

30 березня ОСОБА_7 – представник позивача подала заяву про призначення по справі судової еколого-грунтознавчої експертизи.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської обалсті від 30 березня 2017 року по справі призначена судова еколого-грунтознавча експертиза, проведення якої доручено фахівцям Харківського науково-дослідного інституту судових експретиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Листом від 27 квітня 2017 року № 6164 Харківський науково-дослідний інститут судових експретиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса повідомив суд про неможливість проведення такої експретизи, оскільки відсутні фахівці, що атестовані за спеціальністю 8.8 «Дослідження грунтів».

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від  27 липня 2017 року призначено судову еколого-грунтознавчу експертизу та доручено проведення такої експертизи КНДІСЕ із залученням до її проведення фахівців ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О. Н. Соколовського».

28 вересня 2017 року судовий експерт Матвієнко О.А. КНДІСЕ направив до суду клопотання за № 15854/17-48 про необхідність надання додаткових матеріалів для проведення вказаної експертизи, зокрема докази щодо оплати вартості експертизи в розмірі 17 827,20 грн.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської обалсті від 24 жовтня 2017 року фахівцям Національного наукового центру «Інститут грунтознавства та агрохімії ім. О.Н.Соколовського» доручено з залученням фахівців Державної установи «Інститут охорони грунтів України» провести лабораторні дослідження проб грунтів щодо визначення агрохімічних показників та зміни стану родючості грунтів з кожної досліджуваної земельної ділянки станом на сьогоднішній день та проведення подальшого порівняльного аналізу отриманих результатів.

Витрати, пов`язані з проведенням судової еколого-грунтознавчої експертизи, документально підтверджуються на суму 6 007,50 грн (згідно з квитанцією від 09 жовтня 2017 року № 4) та 17 827,20 грн (згідно з квитанцією від 27 жовтня 2017 року № 13) (а. с. 213-214, т. 1).

Оскільки позовні вимоги про розірвання договорів оренди є доведеними, суд першої інстанції дійшов обгрнтованого висновку про стягнення з СТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з проведенням судової еколого-грунтознавчої експертизи в розмірі 6 007,50 грн та 17 827,20 грн.

Аргументи апеляційної скарги висновки суду першої інстацнії щодо стягнення витрат, пов`язаних з проведенням судової  еколого-грунтознавчої експертизи саме в указаному розмірі не спростовують, зводяться до незгоди з ними, а також трактуванню пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України на власний розсуд.  

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 376 ч.1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Євстаф`євої Олени Вікторівни – представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Євстаф`євої Олени Вікторівни – представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року залишити без задоволення.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року та додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий                                                         А.В.Котелевець

Судді                                                                 І.В.Бурлака

                                                                О.М.Хорошевський