ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/620/22 Справа № 213/3301/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П. 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач- ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року, ухваленого суддею Алексєєвим О.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 10 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 р. Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову зазначив, що постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року відповідача визнано винуватим за ст.124 КУпАП за фактом вчинення ДТП, яке сталось 16 травня 2020 року, в результаті якої, його автомобілю завдано механічні пошкодження.
Вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 63  609,99 грн. 
Також ним було витрачено кошти на проведення експертизи по ремонту автомобіля в сумі 3 000,00 грн. 
Зазначив, що йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 30000,00 грн, оскільки він був змушений тривалий час не користуватись транспортним засобом, був позбавлений можливості пересуватись на автомобілі, внаслідок чого втратив спокійний сон, постійно нервує та переживає, не має можливості вести звичайний спосіб життя. 
Просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 63 609,99 грн, моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн та витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.
Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 позовні вимоги  ОСОБА_1  до   ОСОБА_2   ОСОБА_2 ,  третя  особа,  яка  не  заявляє  самостійних  вимог  щодо  предмету  спору  -  Моторне  (транспортне)  страхове  бюро  України,    про  стягнення  матеріальної  та  моральної  шкоди,  заподіяної  внаслідок  дорожньо-транспортної  пригоди задоволені частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 16 636,29 грн, моральну шкоду у розмірі 500,00 грн, витрати на залучення експерта у розмірі 3 000,00 грн, а всього 20 136 (двадцять тисяч сто тридцять шість) грн 29 коп.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 201 (двісті одна) грн 36 коп.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 309 (триста дев`ять) грн 44 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи частково незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та вимогам закону, просить скасувати судове рішення в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 16 633,29 грн. та витрат на залучення експерта в сумі 3000 грн. та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що позивач скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та оримав страхове відшкодування в розмірі 46 973,70 грн., погодився з калькуляцією складеною спеціалістом МТСБУ, а страховик забезпечив реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування у розмірі погодженим зі страховим бюро. Вказує, що позивач більше не звертався до страхового бюро з приводу недостатності коштів для ремонту пошкодженого автомобіля.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції не вірно надав оцінку доказам і безпідставно взяв до уваги висновок автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 06 серпня 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, оскільки позивач погодився з розміром майнової шкоди визначеного страховою компанією, додаткових доказів щодо фактично більше понесених витрат на ремот автомобіля страховому бюро не надано, тому підстав брати до уваги цей висновок та відшкодовувати вартість його проведення не має. Доказів щодо завданих реальних збитків на підтвердження ремонту автомобіля (акту виконаних робіт та квитанції про оплату робіт та запчастин) позивачем суду не на надано, проте зазначені обставини не були враховані судом під час судового розгляду справи.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Наголошує на тому, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що різниця невідшкодованої позивачу суми збитків підлягає стягненню з винної у ДТП особи ОСОБА_2 , оскільки виплачений позивачу розмір страхового відшкодування не покриває вартості відновлювально ремонту пошкодженого автомобіля.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Рішення суду в частині стягнутого розміру моральної шкоди та витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу відповідачем не оскаржується і в цій частині не переглядається.
Судом встановлено, що відповідно до копії постанови Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, яке передбачено ст.124 КУпАП. 
У постанові вказано, що ОСОБА_2 16 травня 2020 року о 19 годині 50 хвилин в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу по вул. Каткова, біля електроопори 48, керуючи транспортним засобом CHERY AMULET, номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним. Не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та при виникненні небезпеки для руху та перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного об`їзду перешкоди в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль SKODA OCTAVІA, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований, власником якого є ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдані матеріальні збитки (а.с.6-7).
Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №137/20 по визначенню матеріального збитку від 06 серпня 2020 року сума матеріального збитку, заподіяного з технічного точки зору власнику автомобіля «SKODA OCTAVІA А5 1.6 TDi", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , складає 63 609,99 грн (а.с.10-18).
Як видно із квитанції №002230 позивачем 08 липня 2020 року сплачено за проведення експертного авто-товарознавчого дослідження 3 000,00 грн (а.с. 19).
Як видно із листа Моторного (транспортного) страхового бюро України на ім`я ОСОБА_2 загальний розмір витрат МТСБУ складає 46 973,70 грн та запропоновано останньому компенсувати зазначені витрати (а.с.78-79). 
Також, позивачем в ході розгляду справи підтверджено факт отримання ним страхового відшкодування в сумі 46 973,70 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди на підставі наданих сторонами доказів, врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у справах з аналогічним предметом спору, дійшов висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача різниця між фактичним розміром завданої шкоди у розмірі 63 609,99 грн та сумою страхового відшкодування позивачу Моторним  (транспортного)  страхового  бюро  України в розмірі 46 973,70 грн, яка становить 16 636,29 грн та матеріальних збитків за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000,00 грн.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини першої статті  25  Закону  України  «Про  страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до частини другої статті 1192  ЦК  України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Як видно із листа Моторного (транспортного) страхового бюро України на ім`я ОСОБА_2 , МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому ОСОБА_1 в розмірі 46 973,70 грн., при цьому ОСОБА_2 запропоновано компенсувати зазначені витрати, оскільки він є особою відповідальною за шкоду завдану потерпілому (а.с.78).
В судовому засіданні, позивачем підтверджено факт отримання ним страхового відшкодування у серпні 2020 року від МТСБУ в сумі 46 973,70 грн.
МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону №1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, яка складає 46 973,70 грн., тоді, як висновком експертного автотоварознавчого дослідження №137/20 по визначенню матеріального збитку від 06 серпня 2020 року, встановлено, що сума матеріального збитку, заподіяного з технічного точки зору власнику автомобіля «SKODA OCTAVІA А5 1.6 TDi", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , складає 63 609,99 грн (а.с.10-16).
Отже, установивши, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між реальною вартістю пошкодженого майна та отриманим страховим відшкодуванням, яка становить 16 639,29 грн.
Квитанцією №002230 від 08 липня 2020 року підтверджено оплату позивачем проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000,00 грн.
Наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження та розрахунок завданої матеріальної шкоди відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували його винуватість у дорожньо-транспортній події або розмір заданої шкоди, відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, тому доводи відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок автотоварознавчого дослідження про оцінку вартості матеріального збитку, оскільки позивач погодився з розміром майнової шкоди визначеним страховою компанією, тому підстав брати до уваги цей висновок та відшкодовувати вартість його проведення не має, колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на наведених вище нормах матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно положень п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Нормами ч.6 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Як зазначалось вище, позивачем квитанцією №002230 від 08 липня 2020 року підтверджено оплату експерту Рейнюку О.В. проведення останнім експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000,00 грн. (а.с.19).
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача, понесені останнім судові витрати за проведення експертизи в розмірі 3 000 грн., оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що, що наведені у апеляційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2022 року.
Головуючий:
Судді: