ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1694/21	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 33/817/70/22 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Пасічника А.З., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2021 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Як визнав суд, 27 жовтня 2021 року, о 21 год. 45 хв., ОСОБА_1 на а/д Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль керував транспортним засобом “ВАЗ-2121”, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що виражалось у різкому запаху алкоголю з ротової порожнини, не чіткій мові та ході, тремтінні рук. Від проходження огляду на місці зупинки шляхом продуття газоаналізатора «Драгер», чи у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5.Правил дорожнього руху України. 

В апеляційній скарзі адвокат Пасічник А.З., що діє в інтересах ОСОБА_1 , вважає, що суд прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передчасно і за відсутності на те достатніх доказів вини останнього.
Стверджує, що у цій справі суд безпідставно взяв на себе обов`язок обвинувачення і дійшов висновків, що не підтверджені доказами у справі, встановивши обставини, які не є однозначними та керувався в основному припущеннями щодо імовірності тієї чи іншої події.
Вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд в медичному закладі, а навпаки погодився на проходження такого огляду, однак не був туди направлений працівниками поліції.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому не було підстав проводити його огляд на стан сп`яніння.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є сфальсифікованим, оскільки складений за відсутності на те підстав.
Зазначає, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських, які долучені до матеріалів справи є неналежним доказом і не можуть братися судом до уваги, оскільки не містить відомостей про час та місце створення є переривчасті та редагувались.
На думку апелянта, відеозапис вівся працівником поліції на мобільний телефон, що є також підставою визнати його недопустимим доказом. 
       Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адвокат Пасічник А.С., як особа, якам подала апеляційну скаргу, в судове засідання не з`явився, однак повідомив апеляційний суд про можливість розгляду справи без його участі.
Особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , належним чином повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду, однак в судове засідання не з`явився та не повідомив про поважність причин неявки до суду.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги приписи ст.294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, які належним чином повідомлялися про апеляційний розгляд, проте в судове засідання не з`явилися.

       Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
       Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
Твердження апелянта стосовно того, що суд безпідставно взяв на себе функцію обвинувачення у даній справі є безпідставним і базується виключно на його суб`єктивній оцінці приписів чинного законодавства, яка спростовується судовим рішенням, постановленим судом з дотримання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, який є нормативним актом, що регулює суспільні відносини по притягненню до адміністративної відповідальності. 
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 093280 який розглядався судом першої інстанції, 27 жовтня 2021 року, о 21 год. 45 хв., ОСОБА_1 на а/д Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль керував транспортним засобом ВАЗ-2121, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що виражалось у різкому запаху алкоголю з ротової порожнини, не чіткій мові та ході, тремтінні рук. Від проходження огляду на місці зупинки шляхом продуття газоаналізатора «Драгер», чи у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5.Правил дорожнього руху України. 
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженими на те особами, визначеними ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі, а також підписаний ОСОБА_1 .
Обґрунтованих доводів щодо фальсифікації протоколу працівниками поліції, про що зазначено в апеляційній скарзі, стороною захисту не наведено і судом не встановлено.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції (вілеофайли 0000_00000020211027225522_0006А.МР4,0000_00000020211027234848_007А.МР4), який також був предметом дослідження місцевого суду, підтверджується, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події за допомогою приладу «Драгер» від чого відмовився у категоричній формі.
Також, матеріалами відеозапису зафіксовано, що ОСОБА_1 було роз`яснено можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, від чого останній також відмовився. 
При цьому, на мент зупинки працівниками транспортного засобу «ВАЗ-2121», д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні автомобіля знаходиться на місці водія знаходиться ОСОБА_1 у якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння, які відображені працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.
       Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , під час спілкування з працівниками поліції, коли йому було запропоновано пройти огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не повідомляв, що не керував транспортним засобом. 
Натомість, характер його поведінки після зупинки працівниками поліції транспортного засобу «ВАЗ-2121», д.н.з. НОМЕР_1 , свідчить, що саме він керував вказаним транспортним засобом, що ОСОБА_1 фактично і не заперечувала.
       Також факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в час, місці і за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, що апелянт заперечує, стверджується постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 579039 від 27.10.2021 року, за змістом якої ОСОБА_1 27.10.2021 року о 21 год. 45 хв., на а/д Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль (56 км. + 300 м), керував транспортним засобом, де був неосвітлений задній номерний знак, не пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію під часзупинки працівниками поліції, а також здійснив стоянку, яка унеможливлює рух інших транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.9 (в), 2.1 (б), 9.9. (б), 15.10 (д) ПДР України.
       Тому, доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння є непереконливі і базуються виключно на оцінці апелянтом матеріалів справи, які спростовуються дослідженими судом доказами.
       Твердження апелянта про недотримання працівниками поліції вимог “Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису”, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року № 1026, а також проведення відезйомки на мобільний телефон вважаю безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Пасічника А.С. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя