ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/15620/20                                                Головуючий суддя І інстанції Шаренко С.Л.
Апеляційне провадження № 33/818/497/21                                  Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року                                                         м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду         - Шабельніков С.К.,
за участю секретаря                                 - Вакули Н.С.,
захисників                                         - Маслової С.С., Шаповалової В.М.,
особи, які притягаються до 
адміністративної відповідальності,         - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп.
Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.;
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 03.09.2020 о 17 год 00 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська 2-А, на регульованому перехресті при повороті ліворуч не надав переваги автомобілю «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку та допустив з ним зіткнення, в подальшому автомобіль «BMW» допустив наїзд на автомобіль «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
03.09.2020 о 17 год 00 хв ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW 530i», д.н.з. НОМЕР_4 , за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 2-А, не обрав безпечної швидкості руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобілем «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Дії водія ОСОБА_1  були кваліфіковані як порушення п. 16.6 Правил Дорожнього руху України, а дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення п. 12.1 Правил Дорожнього руху України, тобто вчинення правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить судову постанову в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені клопотання про призначення судово-автотехнічної експертизи, не взяв до уваги доводи сторони захист та показання свідка ОСОБА_3 про те, що подія ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1  , який, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофору, не надав дорогу водію ОСОБА_2 . Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений через 6 днів після події ДТП та в ньому невірно зазначено час ДТП. Крім того, вказує, що подія ДТП сталося також за участю автомобіля Chevrolet, під керуванням ОСОБА_4 , у відношенні якої протокол не складався, але без проведення автотранспортної експертизи її винуватість неможливо виключати.

В судові засідання, які призначалось судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 , який є автором апеляційної скарги, не з`явився, але йому направлялася судова повістка про місце, дату та час апеляційного розгляду, яка повернулася до суду апеляційної інстанції з позначкою, що адресат відсутній за вказаною адресою (арк.50, 55-57). 
В судому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Шаповалова В.М. просила провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_2 , з яким погоджена процесуальна позиція.
ОСОБА_1   та його захисник Маслова С.С. вважали за можливе провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_2 .
При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_5 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.
У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.
Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та  ОСОБА_2 , який є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2020 року, не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань , користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.
За таких обставин, враховуючи думку захисника Шаповалової В.М., ОСОБА_1   та його захисник Маслової С.С., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_2 , який без поважних причин не прибув в судове засідання в суд апеляційної інстанції та будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, з урахуванням апеляційних доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Шаповалової В.М., яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, заперечення ОСОБА_1   та його захисник Маслової С.С., апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 та ОСОБА_1   щодо порушення Правил дорожнього руху України.
Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
Визнаючи ОСОБА_2 та ОСОБА_1   винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколах про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 130162 від 09.09.2020 року та серії ДПР18 № 130171 від 09.09.2020 року (а.с. 1, 2); схемі місця ДТП від 03.09.2020 року (а.с.3), письмових пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4   (а.с.4, 5, 6); протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2020, фото таблицею до протоколу огляду (а.с.7-10, 11-12), а також на усні пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1  , наданими ними в судовому засіданні в суді першої інстанції.
Як вбачається з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 130171 від 09.09.2020 року, 03.09.2020 о 17 год 00 хв ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW 530i», д.н.з. НОМЕР_4 , за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 2-А, не обрав безпечної швидкості руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобілем «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі та будь-яких зауважень, в тому числі щодо часу події ДТП, ОСОБА_2 в ньому не зазначав. 
Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що учасники події не оспорюють факт події ДТП між автомобілями «BMW 530i», д.н.з. НОМЕР_4 , «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобілем «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_3 ., що сталася 03.09.2020 року.
Крім того, зі схеми до протоколу огляду місця ДТП від 03.09.2020, складеної в присутності водіїв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , вбачається як рух транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 2-А, так і місце ДТП, при цьому учасники пригоди, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 кожен був ознайомлений зі схемою, про що підписався, написав про свою згоду зі схемою та не мав ніяких зауважень та доповнень при складанні схеми місця ДТП (а.с.3).
Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ним протоколу та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, цей протокол та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії службової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_2 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівника поліції до його керівництва, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівника поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у схемі місця ДТП.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 був складений з порушенням строків, передбачених ст.254 КУпАП, оскільки після перевірки матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, зареєстрованих в журналі Єдиного обліку Київського ВП ГУНП в Харківській області під №29022 від 03.09.2020 року, встановлено відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, але встановлено наявність в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, внаслідок чого 09.09.2020 року були складені протоколи про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 130162 та серії ДПР18 № 130171, що повністю відповідає вимогам ст.254 КУпАП (а.с.1, 2, 27).
З відомостей протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2020 року, що сталася за участю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , та фототаблиці до нього вбачається характер механічних пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, а саме: автомобіль «BMW 530i», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , має такі пошкодження: деформація всієї передньої частини, пошкоджено ліві передні двері; автомобіль «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , має такі пошкодження: деформація передньої частини, деформація ходової частини з правого боку, деформація правого крила; автомобіль «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , має такі пошкодження: деформація переднього ОНЗ, ЛКП на передньому бампері (а.с.7-10, 11-12).
В своїх письмових пояснення свідок ОСОБА_4 зазначила, що 03.09.2020 року, біля 15 год. 25 хв., вона виїжджала з території ХНПУ ім. Г.С. Сковороди, під`їхавши до вул. Валентинівської для повороту направо в бік станції метро Студентська, ввімкнула сигнал покажчик правого повороту, пропускаючи рух транспортну перед нею. Побачила як автомобіль, який рухався зліва від неї, змінила напрямок руху і збила бампер з номерним знаком, який знаходився попереду. Після чого, машина виїхала на зупинку. Як потім з`ясувалося, це був автомобіль «BMW 530i», д.н.з. НОМЕР_4 (а.с.5).
Згідно відомостей письмових пояснень ОСОБА_1 , останній рухався по вул. Валентинівській і по сигналу світлофору почав здійснювати поворот ліворуч та в цей чапс на зустрічній смузі на великій швидкості в його автомобіль врізався автомобіль «BMW 530i», д.н.з. НОМЕР_4 (а.с.6).
Під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 підтвердив вищезазначені письмові пояснення та не заперечував, що порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України, виїхавши на зустрічну смугу дорожнього руху та не дав переваги автомобілю «BMW 530i». Також ОСОБА_1 зазначив, що автомобіль «BMW 530i», під керуванням ОСОБА_2 , рухався на великій швидкості, після зіткнення його автомобіль розвернуло, а транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_2 , задів автомобіль «Chevrolet» та проїхав ще декілька метрів.
Такі пояснення  ОСОБА_1  повністю узгоджуються з відомостями протоколів про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 130162 від 09.09.2020 року та серії ДПР18 № 130171 від 09.09.2020 року, схеми місця ДТП від 03.09.2020 року, письмових пояснень свідка ОСОБА_4   та протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2020, фото таблицею до протоколу огляду, а тому у суду апеляційної інстанції не має підстав ставити їх під сумнів.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди заперечує та зазначає, що причиною виникнення ДТП, на його думку, стало тільки порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 . 
Разом з цим, відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно вимог п.12.1 Правил Дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне порушення. Крім того, такі твердження апелянта повністю спростовуються відомостями, що містяться у протоколах про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 130162 від 09.09.2020 року та серії ДПР18 № 130171 від 09.09.2020 року (а.с. 1, 2); схемі місця ДТП від 03.09.2020 року, письмових пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4  , протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2020, фото таблицею до протоколу огляду, а також на усними поясненнями ОСОБА_1  , наданими ним в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Шаповалова В.М. підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_2 та зазначали, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи. 
Разом з цим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять достатню кількість відомостей щодо події дорожньо-транспортної пригоди і на час апеляційного розгляду не вбачається необхідності залучення експерта, який володіє спеціальними знаннями, у відповідності до вимог ст. 273 КУпАП. За таких обставин, суд першої інстанції вірно прийшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданого клопотання. 
Таким чином, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW 530i», не дотримався вимог п.12.1 Правил Дорожнього руху України та не обрав безпечної швидкості руху, здійснивши зіткнення з автомобілями «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_3 .
Викладені обставини свідчать про те, що водій ОСОБА_2 порушив вмиоги п. 12.1 Правил Дорожнього руху України, а водій ОСОБА_1 - п. 16.6 Правил Дорожнього руху України, внаслідок чого сталася подія ДТП, тобто вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Таким чином, посилання апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому розцінюється судом апеляційної інстанції як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
За таких обставин, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_2 п.12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.12.1 Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_1 - п. 16.6 Правил Дорожнього руху України, та притягнуто їх за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання ОСОБА_2 на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков