ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2021 року	Львів	Справа № 460/9526/20 пров. № А/857/20037/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П.,  Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 04 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінвей Україна» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень – рішень,-

суддя в 1-й інстанції – Борискін С.А.,
час ухвалення рішення – 04.06.2021 року, 11:33 год.,    
місце ухвалення рішення – м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 14.06.2021 року, 

                                                     в с т а н о в и в :

ТзОВ «Фінвей Україна» звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень – рішень. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 №0001091202. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 №0001081202. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 №0001071202. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.07.2019 №0001121202. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.07.2019 №0001101202. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.07.2019 №0001111202.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою позивача було встановлено ознаки нереальності операцій з ТОВ "ПрофіДоп", ПВКФ "Фіалка", ПАТ "Цумань", ТОВ "Альфа Сек`юріті", а також ненадання всіх документів, які можуть підтвердити реальність господарських операцій. Вказував, що факт отримання позивачем товарів/робіт/послуг від контрагентів не підтверджено належними первинними документами, які  розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення, що є обов`язковою умовою для визнання господарських операцій товарними. В результаті порушення позивачем п.185.1 ст.185, пп."а" п.198.1, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, позивачем завищено податковий кредит по операціям з відповідними контрагентами. 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не визнана судом обов`язковою і можливо розглянути справу на підставі наявних матеріалів про права і взаємовідносини сторін, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
У червні 2019 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Фінвей-Україна" з питань достовірності нарахування від`ємного значення та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2019 року, результати якої оформлені актом від 11.06.2019 № 1188/7-00-12-02/38945353 (а.с.12-32).
Зі змісту висновків Акта перевірки від 11.06.2019 №1188/17-00-12-02/38945353судом встановлено, що документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено порушення ТОВ "Фінвей-Україна" вимог Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника по декларації з ПДВ за березень 2019 року, а саме: ТОВ "Фінвей-Україна" в порушення п.198.5 ст.198 п.200.1,п.200.4, ст.200, п.201.10 ст.201 розділу II Податкового кодексу України завищено податковий кредит на загальну суму 967053 грн., в тому числі по деклараціях з ПДВ за листопад 2018 року на суму 83 333 грн., за січень 2019 року на суму178 104 грн., за лютий 2019 року на суму 569 748 грн., за березень 2019 року на суму 135 868 грн., що призвело заниження суми, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет (рядок 18 декларації) на суму 12 011 грн., до завищення суми яка підлягає бюджетного відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) на суму 95 000 грн. та до завищення суми, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (рядок 21 декларації) на суму 860 042 грн. за березень 2019 року.
Крім того, контролюючим органом 19.06.2019 проведено камеральну перевірку ТОВ "Фінвей-Україна" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2019 року, результати якої оформлені актом від 19.06.2019 №814/17-00-12-02/38945353 (а.с.33-37).
Зі змісту висновків Акта перевірки від 19.06.2019 №814/17-00-12-02/38945353 судом встановлено, що камеральною перевіркою встановлено порушення ТОВ "Фінвей-Україна" вимог податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2019 року, а саме: в порушення вимог пункту п.200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 №21, завищено податковий кредит на суму 860 042 грн. по декларації з ПДВ за квітень 2019 року, що призвело до заниження суми, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет (рядок 18 декларації) на суму 65123 грн., до завищення суми яка підлягає бюджетного відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) на суму 95 000 грн. та до завищення суми, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації) на суму 699919 грн. за квітень 2019 року.
На підставі висновків Акта перевірки від 11.06.2019 №1188/17-00-12-02/38945353 відповідач прийняв податкові повідомлення рішення:
-від 05.07.2019 № 0001091202 за формою "Р", згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, сума грошового зобов`язання 12011,00 грн.(за податковими зобов`язаннями) та 3002,75 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с.43);
-від 05.07.2019 № 0001081202 за формою "B4", з яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, сума завищення 860 042 грн. (а.с.42);
-від 05.07.2019 № 0001071202 за формою "В1", яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, визначено податкове зобов`язання та штраф у розмірі 86556,00 грн. (а.с.41).
На підставі Акта перевірки від 19.06.2019 №814/17-00-12-02/38945353 податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:
-від 11.07.2019 №0001121202 за формою "В4", яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2019 року на суму 699916,00 грн. (а.с.39);
-від 11.07.2019 №000110120202 за формою "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість, сума грошового зобов`язання 65123,00грн. (за податковими зобов`язаннями) та 32 561,50 грн. (за штрафними (фінансовим) санкціями) (а.с.38);
-від 11.07.2019 №0001111202 за формою "B3", згідно з яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні з податку на додану вартість на рахунок платника у банку в сумі 95000,00грн. (а.с.40).
Відповідно до пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) бюджетне відшкодування -  відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Згідно з п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з Розділом V цього Кодексу.
Пунктом 54.3.2 статті 54.3 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Разом з цим, положеннями п.44.1, п.44.2ст.44 ПК України встановлено обов`язок платників податків для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 даного Кодексу визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Приписами п.138.2 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (далі - Положення № 318) витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
У пунктах 6, 7 розділу "Визнання витрат" зазначеного Положення № 318 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).
Статтею 2 Закону № 996-XIV визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно дост.1 Закону № 996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.
Згідно зі ст.1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також приписами п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88, зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.4 Положення №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. В цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.
Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов`язання).
Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.
Для встановлення правильності відображення в податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у операціях, що досліджуються; визначити об`єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованими; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв`язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.
Господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Пунктом 44.3 статті 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Водночас, наведені норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.200.1ст.200 ПК України).
Згідно з п.200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3статті 200-1 Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та його подальше бюджетне відшкодування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів та підтверджується належним чином оформленими первинними документами.
Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено вимоги до оформлення податкових накладних.
Згідно зі ст.1, ч.1 ст.3 та ч.1, 2 ст.9 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Статтею 198 ПК України передбачено при здійсненні яких операцій виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту, його визначення, складові та випадки, коли суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не відносяться до податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум ПДВ, що відносяться до податкового кредиту.
Покупцю товарів/послуг заборонено відносити суми ПДВ до податкового кредиту вразі відсутності факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних у Реєстрі.
З системного аналізу наведених правових норм слідує, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими ПК України, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Це право вони мають незалежно від часу внесення платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру.
Тому, з урахуванням наведених норм чинного законодавства, висновки відповідача, сформовані під час перевірки позивача, спростовуються наступним.
На час проведення позапланової перевірки всі податкові накладні від контрагентів позивача: ТОВ "ПрофіДоп", ПАТ "Цумань", ПВКФ "Фіалка", були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що давало право позивачу віднести податкові накладні до податкового кредиту. 
У даному випадку, для віднесення ПДВ до податкового кредиту визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладним і факт внесення їх до Реєстру в строки визначені для складання та подання податкової звітності з ПДВ.
Відповідачем не спростовано, що формування податкового кредиту та віднесення частини суми податкового кредиту до бюджетного відшкодування здійснювалося на основі належно оформлених податкових накладних, зареєстрованих відповідно до чинного законодавства в Єдиному реєстрі податкових накладних.
В ході судового розгляду судом встановлено, що до складу податкового кредиту з ПДВ за листопад 2018 року позивач відніс суми ПДВ по податкових накладних, виданих ТОВ "ПрофіДоп" у сумі 83333,33 грн., що підтверджується отриманою податковою накладною №735 від 16.11.2018 (виписана на суму попередньої оплати).
За січень 2019 року до складу податкового кредиту з ПДВ віднесено суми ПДВ по податкових накладних, виданих ТОВ "ПрофіДоп": №1058 від 22.12.2018, сума ПДВ 33333,33грн.; №100 від 16.01.2019, сума ПДВ 24841,82 грн.; №194 від 24.01.2019, сума ПДВ 66666,66 грн.; №266 від31.01.2019, сума ПДВ 33261,96. По податкових накладних, виданих ПВКФ "Фіалка" – № 25 від 31.01.2019, сума ПДВ20000,00 грн. 
За лютий 2019 року до складу податкового кредиту віднесено суми ПДВ по виданих ТОВ "ПрофіДоп" податкових накладних: №330 від 06.02.2019, сума ПДВ 66845,80 грн.; №349 від 07.02.2019, сума ПДВ 27303,97 грн.; №354 від 08.02.2020, сума ПДВ 29022,28 грн.; №406 від 12.02.2019, сума ПДВ 46415,58 грн.; №432 від 15.02.2019, сума ПДВ 40760,76 грн.; №470 від 18.02.2019, сума ПДВ 52955,02 грн.; №496 від 20.02.2019, сума ПДВ 53801,07 грн.; №512 від 21.02.2019, сума ПДВ 25619,37 грн.; №525 від22.02.2019, сума ПДВ 25341,44 грн. По податкових накладних, виданих ПАТ "Цумань" – №77 від 12.02, 2019, сума ПДВ78621,01 грн.; № 125 від 28.02.2019, сума ПДВ 69736,88 грн. По податкових накладних, виданих ПВКФ "Фіалка" – №23від 28.02 2019, сума ПДВ 25000,00; №26 від 28.02.2019, сума ПДВ 20000,00 грн., №24 від 28.02.2019, сума ПДВ 8325,00 грн. 
За березень 2019 року віднесено до складу податкового кредиту по податкових накладних, виданих ПАТ "Цумань": №147 від 12.03.2019, сума ПДВ 90034,99 грн.; ТОВ "ПрофіДоп" №737 від 31.03.2019, сума ПДВ 45833,34 грн. (а.с.44-58).
При цьому, по кожній операції з контрагентами позивача, які віднесені до складу податкового кредиту, крім належно оформлених податкові накладних, видавалися первинні документи на рух ТМЦ, а також реєстри бухгалтерського обліку. 
Так, на перевірку, зокрема, було надано: 
-видаткові накладні на отримання лісоматеріалів № 1051 від 21.12.2018, №1058 від 22.12.2018, №100 від16.01.2019, №194 від 24.01.2019, №285 від 01.02.2019, №346 від 07.02.2019, № 349 від 07.02.2019, №354 від 08.02.2019, №406 від 12.02.2019, №432 від 15.02.2019, №470 від18.02.2019, №496 від 20.02.2019, №525 від 22.02.2019, №737 від 15.03.2019, а також специфікацій до них(а.с.59-81); товарно-транспортні накладні, виписки з банківського рахунку, які підтверджують оплату коштів за придбаний товар та отримані послуги.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи податкового органу про ознаки нереальності операцій між контрагентами позивача, за рахунок яких формувався податковий кредит з податку на додану вартість є безпідставними. 
Під час проведення перевірки відповідачу надано всі первинні документи на підтвердження господарських операцій за відповідний період з контрагентами позивача. Первинні документи фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення законної мети їх здійснення, направленої на отримання прибутку та реальне використання придбаного товару. 
На реальне використання придбаного товару вказують митні декларації, які підтверджують реалізацію виготовленої з лісоматеріалів продукції.
Відповідно, недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних, у поєднанні з належно складеними іншими первинними документами, не можуть слугувати підставою визнання операцій з поставки лісоматеріалів нереальними. 
Колегія суддів зазначає, що покупець товарно-матеріальних цінностей не може нести відповідальності у вигляді невизнання господарських операцій, що призвело до зниження податкового кредиту позивача і потягнуло зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, через неповне зазначення місцезнаходження складу відвантаження лісоматеріалів. 
На переконання суду, операції із транспортування ТМЦ ПВКФ "Фіалка «від постачальника ТОВ "ПрофіДоп" для позивача є підтвердженими, а віднесення сум ПДВ до податкового кредиту і бюджетного відшкодування також підтвердженими.
Тому, зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду – березень 2019 року, на суму 860042,00 грн., та, відповідно, висновок про завищення бюджетного відшкодування за березень 2019 року на суму 95000,00 грн. є необґрунтованим та безпідставним.
Суд першої інстанції вірно не погодився з твердженнями сторони відповідача про те, що в накладних на отримання ТМЦ від ТОВ "ПрофіДоп" зазначено лише вид сировини і не зазначено розмірів, довжини, ширини, оскільки такі спростовуються поданими на перевірку документами, а саме:
- Договір поставки №15-11-2018, укладений між ТОВ "ПрофіДоп" та ТОВ "Фінвей-Україна", від 15.11.2018 відповідно до умов якого постачальник поставляє лісоматеріали породи "Дуб", згідно накладних, замовлень/специфікацій. У кожній накладній та специфікації ідентифіковано вид лісоматеріалів та об`єми реалізації, що співпадає із іншими первинними документами;
- видаткові накладні, відповідно до яких ТОВ "ПрофіДоп" поставило пиловник дуб в асортименті, одиниця виміру "куб.м";
- Договір на переробку давальницької сировини від 21.01.2019 №Д-11/19, укладений між позивачем та ПАТ "Цумань", де за умовами договору на переробку надаються лісоматеріали різних порід, а виконавець виконує переробку цих лісоматеріалів на шпон. Вартість переробки визначається за "м3";
- видаткові накладні (у переробку), відповідно до яких, у переробку ПАТ "Цумань" передано лісоматеріали, а саме: пиловник дуб в асортименті, та круглі матеріали, дубА.В.С.Д.; одиниця вимірювання – "куб.м.";
- акти здачі-приймання робіт (надання послуг), відповідно до яких, виконавцем були виконані роботи з переробки давальної сировини на шпон, одиниця виміру вказано "м3", а також вихід у "м2";
- акти надання послуг, відповідно до яких позивачу надавалися послуги по сортуванню та пакуванню шпону, одиниця виміру "м2".
На переконання суду, надані на перевірку документи у сукупності вказують, що позивач, передавав у переробку, сортував та реалізовував ідентифіковану продукцію, яку придбавав у ТОВ "ПрофіДоп" .
Твердження відповідача, що до перевірки не надано актів приймання-передачі сировини на переробку для ПАТ "Цумань" є безпідставними, адже сировина на переробку шпону передавалася ПАТ "Цумань" по видатковій накладній (у переробку) № 1 від04.02.2019, № 2 від 22.02.2019, № 3 від 05.03.2019.
Крім цього, підтвердженням достовірності та реальності господарських операцій по придбанню ТМЦ у ТОВ "ПрофіДоп", їх перевезенню, передачею у переробку, слугують первинні документи які вказують на реалізацію виготовленої продукції:
-митні декларації UA204010/2019/012173, UA204010/2019/011182, UA204010/2019/008608, рахунки-фактури (invoice) №3/01 від 12.03.2019, №2/01 від 28.02.2019, №1/01 від 13.02.2019; видаткові накладні (у переробку) № 1 від 04.02.2019, № 2 від 22.02.2019, №3 від 05.03.2019; акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №66 від 12.02.2019, № 97 від 28.02.2019, № 118 від12.03.2019; акти надання послуг №14 від 31.01.2019 №40 від 28.02.2019, №44 (а.с.82-140).
Позивачем надані належні та достатні первинні документи, що мають відношення до питань достовірності нарахування від`ємного значення та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2019 року.
Покликання відповідача на невідповідність обсягів придбання лісоматеріалів обсягам реалізації не відноситься до формування податкового кредиту з ПДВ за перевіряє мий період.
В ході перевірки позивача контролюючим органом не вказано на недостовірність чи неповноту відомостей, що містяться у наданій до перевірки первинній документації.
З приводу вказівки відповідача на дослідження відповідачем ним руху автомобілів, якими здійснювала транспортування лісоматеріалів ПВКФ "Фіалка" автошляхами України за грудень 2018, січень, лютий 2019 року у певні дні, та отримання відповіді з пошукової системи "ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж", суд враховує таке.
Відповідно до п.1.1. Інструкції з використання автоматизованої інформаційно-пошукової системи відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими реєстрами "ВІДЕОКОНТРОЛЬ – Рубіж", затвердженої наказом МВС України від 23.11.2012 № 1080/ДСК, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2107/22419, вказана інформаційно-пошукова система "ВІДЕОКОНТРОЛЬ – Рубіж" використовується для фіксації транспортних засобів, що знаходяться в розшуку. В той же час в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що вищевказані транспортні засоби, якими здійснювалась доставка товару, перебували у розшуку, що виключає можливість їх фіксації в ІПС "ВІДЕОКОНТРОЛЬ – Рубіж".
Інформація, яка отримується в результаті діяльності системи "ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж", носить допоміжний характер в діяльності поліції та не є безумовним підтвердженням фіксації місцезнаходження того чи іншого автомобіля. Інформація з системи "ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж" не є офіційним документуванням місця перебування автомобілів, які здійснювали транспортування товару та не може свідчити про невикористання автомобілів в господарській діяльності товариства.
Відсутність інформації про перевезення вантажу в автоматизованій системі "ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж", яка функціонально не призначена для цілей контролю чи фіксації переміщення вантажів, не свідчить, що транспортування вантажу не відбувалось та не дає підстав стверджувати, що транспортні засоби не перетинали стаціонарні пости.
Крім того, суд враховує, що наказом МВС України від 13.06.2018 №497 затверджено Інструкцію з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", яка набрала чинності 31.07.2018, та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2012 №1080/ДСК "Про затвердження Інструкції з використання автоматизованої інформаційно-пошукової системи відеофіксації номерних знаків транспортних засобів "ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2107/22419. 
Отже, станом на 06.06.2019 відповідач фактично не міг використовувати інформацію із електронної системи "ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж", оскільки на такий час дана система вже не функціонувала. 
Отже, єдиною діючою системою розшуку транспортних засобів є ІП "Гарпун", а органи та посадові особи національної поліції при перевірці транспортного засобу зобов`язані використовувати виключно вказану систему.
Тому, з огляду на непідтвердженість висновків документальної позапланової виїзної перевірки про порушення ТОВ "Фінвей-Україна" законодавства в частині достовірності нарахування сум з ПДВ за березень 2019 року, завищення податкового кредиту на загальну суму 967 053 грн., відповідач також безпідставно дійшов до висновків про заниження суми, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на суму 12011,00 грн., завищення суми яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 95000,00 грн., завищення суми, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 860042,00 грн., та протиправно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення: від 05.07.2019 № 0001091202; від 05.07.20199 №0001081202; від 05.07.2019 №0001071202.
Крім того, висновок відповідача про наявні порушення у формуванні податкового кредиту з ПДВ за листопад 2018, січень, лютий 2019 року, спричинив проведення камеральної перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2019 року, результати такої перевірки оформлені Актом від 19.06.2019  №814/17-00-12-02/38945353.
Безпідставний висновок відповідача про наявність порушень, які зафіксовані в Акті перевірки від 11.06.2019 №1188/17-00-12-02/38945353, спричинив недостовірне встановлення порушень ТОВ "Фінвей-Україна", відображених акті від 19.06.2019 № 814/17-00-12-02/38945353, щодо завищення суми яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 95000,00 грн. та до завищення суми, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 699919,00 грн. за квітень.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.07.2019 №0001121202; від 11.07.2019 №0010120202; від 11.07.2019 №0001111202 є безпідставними та протиправними.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області  слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 460/9526/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.