ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
14 лютого 2022 року
м. Харків
справа № 622/719/21
провадження № 22-ц/818/1856/22
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.
суддів: Маміної О.В.,Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»
відповідач -   ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2021 року , у складі судді Квітки О.О.-
у с т а н о в и в:
У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»( надалі- ТОВ « Харківгаз Збут») звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1  про стягнення  заборгованості за  послуги з газопостачання у розмірі 7609,18 грн, крім цього просило стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 144,05 грн , інфляційні втрати у розмірі 468,81 грн. та судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз збут», на його ім`я відкрито особистий рахунок. Позивач зазначає, що здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області з 01.07.2015, на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно з Постановою № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову Постановою № 2283 від 08.09.2015), та з 11.05.2017 – згідно з Постановою № 633 від 11.05.2017, виданої на постачання природного газу на території України. На ТОВ «Харківгаз збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно з Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою КМУ № 758 від 01.10.2015, з 01.04.2017 - відповідно до Постанови КМУ № 187 від 22.03.2017, з 01.11.2018 - відповідно до Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018). Зауважує, що відповідно до розділу III Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khaaszbut. 104.ua). За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідно до пункту 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Відповідач приєдналася до умов Типового договору шляхом сплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ та фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору ТОВ «Харківгаз Збут». Внаслідок систематичного нехтування з боку відповідача щодо виконання обов`язку по повній та своєчасній сплаті за послуги з газопостачання утворилась заборгованість за період з 01.09.2019 по 01.06.2021 в розмірі 7 609, 18 грн. Зауважує, що відповідно до ст. 625 ЦК України, у зв`язку з несвоєчасною сплатою за природний заборгованість підлягає стягненню з 3 % річних в розмірі 144,5 грн. та інфляційними витратами в розмірі 468, 81 грн. 
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 12.10.2021 позовну заяву задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» заборгованість у розмірі 7 609, 18 грн., три відсотки річних в розмірі 144 , 05 грн. та інфляційні витрати у розмірі 468 , 81 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що рішення суду ґрунтується на недостовірних та недопустимих доказах.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було досліджено надані відповідачем докази відсутності у неї будь-яких договірних відносин з позивачем, як того вимагає Закон України "Про житлово-комунальні послуги". Крім того представником ТОВ "Харківгаз збут" не було доведено факту наявності між відповідачем та ТОВ "Харківгаз збут" договірних відносин. Зауважує, що позивачем не отримано ліцензію на право здійснювати діяльність у сфері постачання природного газу, а постанови НКРЕКП, на які в своїй позовній заяві послався позивач не є легітимними, а саме не зареєстровані в Міністерстві Юстиції України. Зазначає, що Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1382\27827, та на яку посилається позивач, не стосуються відповідача, оскільки між ним та позивачем не укладено договору постачання природного газу. Крім того Типовий договір не містить істотних умов договору та не заповнений позивачем, як того вимагає законодавство, без істотних умов та без номеру ліцензії, печатки тощо. Разом с тим, в п. 1.3. типового договору зазначено, що цей договір є договором приєднання, однак не надано публічного договору постачання природного газу, до якого має бути підписаний Договір приєднання. З той же час в договорі йдеться про заяву - приєднання, що суперечить Цивільному Кодексу України, яким не передбачена заява-приєднання. Судом не взято до уваги докази надані відповідачем, а саме запит до позивач про надання публічної інформації від 13.07.2021, на який позивач не надав відповіді, претензію позивача, відповідно до якої позивач зазначив інші вимоги ніж в позовній заяві. Крім того, позивач в позовній заяві, претензії та платіжних квитанціях вказує різні банківські рахунки. Уважає, що вона не приєднувалася до умов Типового договору з позивачем, також відсутня заява приєднання її до цього договору. Тому ТОВ "Харківгаз збут" є неналежним отримувачем плати за природний газ.
Представник  позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, доводи апеляційної скарги не брати до увагу, посилаючись на те, що ТОВ "Харківгаз збут" з 01.07.2015 р. здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі Ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг України (далі - НКРЕКП) згідно Постанови № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову Постановою № 2283 від 08.09.2015 р.), та з 11.05.2017згідно постанови № 633 від 11.05.2017 р. (виданої на постачання природного газу на території на території України). Вказана господарська діяльність підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої одним з видів економічної діяльності Товариства є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи. Так, легітимність нормативно-правових актів не є предметом розгляду даної справи, та розглядається в адміністративному судочинстві. Що стосується заперечень апелянта про відсутність між ним та позивачем споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція міститься у Постанові ВСУ від 20 квітня 2016 року, справа № 6-2951 к 15, також аналогічна позиція висвітлена в Ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справах від 05 квітня 2017 року у справі № 212/4917/15ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №14-280цс18. Щодо нарахування відповідачу заборгованості за послуги позивача, зазначає, що до позовної заяви додано довідку, в якій чітко зазначено поставлений відповідачу об`єм природного газу, дані об`єми також підтверджено AT «Харківгаз» своєю відповіддю від 07.09.2021, яка знаходиться в матеріалах справи. 

31.12.2021 надійшла відповідь ОСОБА_2 на відзив на апеляційну скаргу, в якій вона зазначає, що Конституцією України не передбачено її обов`язку виконувати постанову НКРЕКП, яка не є зареєстрованою в Міністерстві Юстиції України. Посилається на те, що .нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.,- постанови НКРЕКП повинні реєструватися на сайті Мін`юста. Всі постанови і зміни до постанов НКРЕКП не зареєстровані в Мін`юсті, а тому нечинні. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у справі 826/15733/15 номер судового провадження К/9901/11777/18 від 07 жовтня 2019 року. Нею укладений договір на постачання газу з ПАТ «Харківгаз» № 40396 від 02.11.2009 , офіційно вищезазначений договір не розірваний. Також, зазначає, що позивачем вказується на наявність в нього газу та місцевих трубопроводів, однак доказів цього не надано. Отже, позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, доводи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ТОВ «Харківгаз збут» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу та території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України, згідно постанови № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову постановою від 08.09.2015 № 2283), та згідно постанови від 11.05.2017 року №633 (виданої на постачання природнього газу на території України) ( а.с.6)
Згідно копії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11.05.2017, ТОВ « Харківгаз Збут» ( ЕДРПОУ 39590621) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України ( а.с. 85).
На ТОВ «Харківгаз Збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою КМУ № 758 від 01.10.2015, з 01.04.2017 - відповідно до Постанови КМУ № 187 від 22.03.2017, з 01.11.2018 - відповідно до Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018).
Згідно копії відомостей з єдиного реєстру підприємств та організацій України, ТОВ « Харківгаз Збут» здійснює види діяльності: торгівля газом через місцеві ( локальні ) трубопроводи, роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, виробництво газу, розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, торгівля електроенергією( а.с. 8). 
Згідно витягу Центру надання адміністративних послуг про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.10.2021 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 137).
За даними оператора ГРМ за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ( а.с. 7).
Відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз збут».
Згідно наданої ТОВ «Харківгаз збут» довідки про заборгованість ОСОБА_1 за природний газ за  період з 01.09.2019 по 01.06.2021 заборгованість складає 7 609, 18 грн., разом цим в довідці зазначено за цей період 3% річних – 144,05 грн. та інфляційні витрати – 468, 81 грн. ( а.с.7).
Відповідно до копії претензії Дергачівського відділу продажів ТОВ « Харківгаз Збут», яку направлено ОСОБА_1 , зазначається, що заборгованість за її особистим рахунком № НОМЕР_1 складає 7831,17 грн. та попереджає, що у разі не сплати заборгованості протягом 10 днів з моменту отримання претензії ОСОБА_1 буде нараховано 3 % річних та інфляційні витрати ( а.с. 34).
13.07.2021 ОСОБА_1 надіслала до Дергачівського відділення ТОВ « Харківгаз Збут» , відповідь на претензію, зі змісту якої вбачається, що вона просить зробити перерахунок заборгованості без врахування неустойки, штрафів, пені та інфляційних витрат, зазначає що користується тільки газовою пічкою, отже не погоджується з сумою заборгованості, уважаючи її завищеною, просить зазначати фактичні показники лічильника. Разом с тим звертає увагу на те, що вона є побутовим споживачем та не погоджується об`ємами спожитого нею газу нарахованими їй ТОВ « Харківгаз Збут» ( а.с. 35-36).
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють. 
Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГРМ, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня  2015 року № 2498 (далі – типовий договір № 2498), Типовим договором  № 2500, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 за № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827 ( надалі Правила) та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з пунктом 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, та Типовий договір розподілу газу, що затверджений постановою НКРЕКП      від 30 вересня 2015 року № 2498, є публічними і регламентують порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником.
Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.
Пунктом 13 розділу ІІІ Правил передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.
Порядок розрахунків та планові величини середньомісячного споживання (якщо за ними будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України  від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Аналіз вищенаведених норм закону свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ « Харківгаз Збут» укладено договір постачання природного газу побутовим споживачам, що підтверджується фактичним споживанням відповідачем природного газу. Факт споживання газу ОСОБА_1 не заперечується. Так, відповідно до змісту відповіді на претензію від 13.07.2021 ОСОБА_1 зазначає, є побутовим споживачем газу та користується газовою пічкою, однак не згодна з нарахованими їй об`ємами газу, просить позивача їх перерахувати ( а.с.35).
Посилання апелянта на те, що між ним та позивачем не укладено типового договору, судова колегія не приймає з наступних підстав.
За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Пунктом 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу визначено, що для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500.
За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками – факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.
Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду від 22.12.2021 справа № 641/3481/20.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує, що вона є споживачем природного газу та користується послугами позивача, отже відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Правил, вона дала згоду на приєднання до умов договору, що підтвердила фактом споживання природного газу. Будь-яких належних доказів зворотного відповідачем не надано.
Доводи апелянта, щодо нелегітимності постанов НКРЕКП, якими встановлюється право позивача на здійснення господарської діяльності з постачання природного газу на відповідній території Харківської області, судова колегія уважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних доказів вищезазначеної обставини. 
Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 07.10.2019 по справі № 826/15733/15, судова колегія не бере до уваги, оскільки вона не є релевантною в даній справі.
Доводи апелянта про невідповідність рахунків позивача, судова колегія не бере до уваги, оскільки належних доказів вищезазначеного факту суду е надано. 
Посилання апелянта на ненадання позивачем ліцензії на здійснення господарської діяльності з постачання природного газу на відповідній території Харківської області, судова колегія відхиляє, тому що в матеріалах справи міститься постанова НКРЕКП від 11 травня 2017 року № 633, відповідно до якої ТОВ « Харківгаз Збут» ( ЕДРПОУ 39590621) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України.( а.с. 85).
З огляду на вищенаведене, судова колегія уважає висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача за період з 01.09.2019 по 01.06.2021 заборгованості в розмірі 7 709, 18 грн., у зв`язку з невиконанням відповідачем покладених на нього обов`язків щодо сплати за послуги з постачання природного газу, обґрунтованими та такими що в повній мірі відповідають закону та фактичним обставинам справи.
Щодо вимог про стягнення з відповідача про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки судом встановлено прострочення оплати за послуги з газопостачання, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
Враховуючи, що умовами типового договору передбачено сплату платежів не пізніше 10 числа наступного місяця, то саме після цього числа кожного місяця наявні підстави вважати, що боржник прострочив виконання зобов`язання.
Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 144,05 грн. та інфляційні витрати у розмірі 468, 81 грн.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення першої інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки наведених судом доказів.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 лютого 2022 року.

Головуючий                                                О.Ю. Тичков

Судді                                                         О.В. Маміна

                                                Н.П. Пилипчук