ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 грудня 2021 року 	м.Суми	

Справа №950/1636/20 
Номер провадження 22-ц/816/1857/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Щербак Світлани Володимирівни
на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2021 року в складі судді Стеценка В.А., ухвалене в м. Лебедин, повний текст якого складено 27 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн 00 коп.
Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 19 грудня 2015 року, керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Першогвардійська м. Лебедина Сумської області біля Лебединської ЦРЛ не врахував дорожню обстановку і допустив зіткнення з позивачем, який рухався велосипедом в зустрічному напрямку, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Внаслідок отриманих ушкоджень позивач переніс неодноразові складні операції, до теперішнього часу проходить курс лікування і наслідки його не передбачувані, він є інвалідом 3 групи.
Крім того, ОСОБА_1 переніс фізичні та психологічні страждання, потребує продовження реабілітації, втратив можливість здійснити свої наміри в подальшому житті.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 150 000 грн 00 коп.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за надання правничої допомоги в сумі 1 800 грн 00 коп.
Стягнуто зі ОСОБА_2 судовий збір на користь державного бюджету в розмірі 270 грн 00 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 – адвокат Щербак С.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильне застосування судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач ще у 2016 році вже отримав відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, яке було сплачено йому у добровільному порядку.
Також вказує, що місцевий суд не взяв до уваги відсутність доказів, які б підтверджували розмір відшкодування, а також відсутність у справі доказів, які б підтверджували, що лікування, яке позивач проходив протягом 2015-2020 років, є наслідком ДТП.
Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що стан здоров`я позивача відновлений, а також помилково визначив період часу, що на думку суду, підлягає врахуванню при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Бондара В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив повністю задовольнити позовні вимоги позивача щодо відшкодування завданої йому моральної шкоди, відхиливши апеляційну скаргу представника відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивача та його представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог і доводів апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно паспорта, картки, довідки (а. с. 5-8), досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що позивачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лебедина Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , і/н НОМЕР_2 .
З вироку, ухвали, протоколу, схеми, фото та матеріалів кримінального провадження № 12015200090000923 від 20 грудня 2015 року (а.с. 10-27), досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2 о 21 год 45 хв. 19 грудня 2015 року, керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Першогвардійська м. Лебедина Сумської області біля Лебединської ЦРЛ, виконуючи маневр обгону попутного транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку і допустив зіткнення з позивачем, який рухався велосипедом в зустрічному напрямку, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого консолідованого перелому с/з лівого стегна з наявністю МОС. Ендопротез лівого кульшового суглобу. Подовження лівої нижньої кінцівки на 2,0 см. Виражене порушення функції статики та ходи. Група інвалідності друга по ОРП, загальне захворювання, які відповідно до висновку судової медичної експертизи № 208 від 27 грудня 2016 року кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження.
На місці ДТП працівниками поліції виявлено пошкоджений велосипед, кросівок, мобільний телефон.
Вироком Лебединського районного суду від 10 лютого 2020 року відповідача було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК 
України, призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.
Застосовано ст. 75 КК України і звільнено засудженого ОСОБА_2  від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю один рік.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 30 липня 2020 року вирок залишено без змін.
З висновку судової медичної експертизи, витягів, листа, довідок, програми та протоколу, фото (а.с. 28-56), досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що позивач крім амбулаторного проходив стаціонарне лікування з 19 грудня 2015 року по 22 грудня 2015 року в травматичному відділенні Лебединської ЦРЛ; з 22 грудня 2015 року по 11 квітня 2016 року в ортопедичному та ортопедично-травматологічному відділенні КЗ COKЛ; з 20 квітня 2016 року по 29 квітня 2016 року в Лебединській ЦРЛ; з 29 червня 2016 року по 13 липня 2016 року в ортопедо -травматологічному відділенні № 2 КУ СМКЛ № 1; з 26 липня 2016 року по 12 серпня 2016 року в Інституті травматології та ортопедії НАМН України; з 25 вересня 2019 року по 04 жовтня 2019 року в Київському інституті спортивної медицини; з 21 січня 2020 року по 30 січня 2020 року в Лебединській ЦРЛ.
З дипломів, посвідчення (а.с. 57-81), досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що позивач в 2015 році здобув ступінь бакалавра, в 2016 році - ступінь магістра за спеціальністю фізичне виховання; з 26 лютого 2015 року майстер спорту України з панкратіону; протягом 2011 року по 2015 року неодноразовий призер в змаганнях з панкратіону.
З довідки (а.с. 82), дослідженої у судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що позивач працює в Сумській обласній дитячо – юнацькій спортивній школі «Старт» тренером – викладачем з панкратіону з 01 липня 2016 року (наказ № 30/02-К від 01 липня 2016 року) по теперішній час.
З розписок, квитанції та рахунку (а.с. 101-105), досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 передано в 2015 – 2016 роках на лікування ОСОБА_1 71 100 грн.
З санаторної карти, квитанцій, чеків, виписки (а.с. 121-132), досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що під час лікування протягом 2017-2019 років позивачем витрачено 48 664 грн.
З довідки, витягу, інформації (а.с. 140, 142-146), досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що станом на 30 листопада 2020 року відповідач навчався на 2 курсі ОС «Магістр» біолого-технологічного факультету спеціальності «Технологія виробництва та переробки продукції тваринництва» денної форми навчання та за 2019 рік отримав 537 грн 88 коп. доходу.
З розписок (а.с. 141, 147), досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2 11 січня 2016 року отримав у борг від ОСОБА_7 100 000 грн на лікування позивача з зобов`язанням їх повернути до 01 березня 2021 року без сплати відсотків.
З фотографій (а.с. 175-176), досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що позивач надає іншим особам послуги з масажу тіла.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 150 000 грн., суд першої інстанції керувався принципом розумності та справедливості, а також тим, що ОСОБА_1 переніс фізичні та психологічні страждання: йому неодноразово проводились оперативні втручання, він знаходиться під постійним лікарським спостереженням; унаслідок отриманої травми визнаний інвалідом 2-ї групи, а потім 3-ї групи та потребує продовження курсу реабілітації за індивідуальною програмою реабілітації інваліда; внаслідок отриманих травм втратив спортивну кар`єру і можливість взагалі займатись таким видом спорту як панкратіон; порушено нормальний та звичний спосіб його життя протягом тривалого часу з 2015 року по 2020 рік, який не можливо відновити і на теперішній час, безповоротно втрачені життєві перспективи у спортивній кар`єрі; кардинально змінені життєві плани.
З висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Як передбачено п. 1, 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України.
Так, відповідно до наведеної вище норми, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Таким чином, місцевий суд, дослідивши надані належні та допустимі докази, знайшов підтвердження в тому, що позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, який своїми діями порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого сталося ДТП, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження позивачу, який переніс фізичні та психологічні страждання: йому неодноразово проводились оперативні втручання, він знаходиться під постійним лікарським спостереженням; унаслідок отриманої травми визнаний інвалідом 2-ї групи, а потім 3-ї групи та потребує продовження курсу реабілітації за індивідуальною програмою реабілітації інваліда; внаслідок отриманих травм втратив спортивну кар`єру і можливість взагалі займатись таким видом спорту як панкратіон; порушено нормальний та звичний спосіб його життя протягом тривалого часу з 2015 року по 2020 рік, який не можливо відновити і на теперішній час, безповоротно втрачені життєві перспективи у спортивній кар`єрі; кардинально змінені життєві плани.
З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, при визначенні розміру шкоди суд врахував характер, обсяг та тривалість страждань потерпілого, а також характер тілесних ушкоджень, тривалість їх лікування, глибину його душевних страждань з цього приводу, а тому вважає що позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не було надано доказів заподіяння моральної шкоди в розмірі заявленого позову, а тому на думку суду з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач ще у 2016 році вже отримав відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, яке було сплачено йому у добровільному порядку, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки відповідач не надав належних доказів, а у розписках, які надані відповідачем, мова йде про відшкодування саме матеріальної шкоди, зокрема на лікування потерпілого, про що позивач не заперечує.
Інші доводи апеляційної скарги перевірені судом першої інстанції та спростовані в установленому процесуальним законом порядку, тому відхиляються апеляційним судом.
Вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначають, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені врішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що скаржником за доводами апеляційної скарги, не доведено наявності підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно стягнутої суми в рахунок відшкодування понесених витрат на правничу допомогу 1800 грн., колегія суддів також залишає без задоволення, оскільки вирішуючи питання розміру, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. 141 ЦПК України, а саме, складності справи, обсязу виконної роботи адвокатом та фактично витрачений ним час, врахувавши пропорційність щодо задоволених вимог.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої ухвалено з дотриманням норм мтеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  – адвоката Щербак Світлани Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий -                                                                В.І. Криворотенко

Судді:                                                                        О.І. Собина

Т.А. Левченко