справа № 757/47700/19-ц                              головуючий у суді І інстанції - Батрин О.В.
провадження № 22-ц/824/1275/2022           суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
26 січня 2022 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за період травень-липень 2016 року, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 54 701 грн. 94 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при переведенні, починаючи з 22 липня 2016 року до 20 серпня 2019 року в розмірі 198 455 грн. 12 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 18 липня 2017 року в розмірі 245 432 грн. 32 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 14 689 грн. 11 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з липня 2006 року по липень 2016 року ОСОБА_1 працювала на ДП «Донецька залізниця». Наказом ДП «Донецька залізниця» від 20 липня 2016 року № 1/ос з позивачем продовжено трудові відносини у виробничому підрозділі «Луганська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». ОСОБА_1 зазначає, що 17 липня 2017 року наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 174-ос її було звільнено з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення позивачу була нарахована, проте, не виплачена заробітна плата, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач працювала у виробничому підрозділі, який знаходиться на непідконтрольній українській владі території. За першу половину березня позивачу нараховано та виплачено аванс в сумі 2 276 грн. 29 коп., а за інший період у відповідача відсутня заборгованість, так як нарахування заробітної плати за цей період не здійснювалося через відсутність первинних документів. Докази, які підтверджують заборгованість із заробітної плати, виготовлені на непідконтрольній територій, а тому не можуть прийматися до уваги. Заборгованість за період травень-липень 2016 року утворилася за час робити позивача в ДП «Донецька залізниця», яка є іншою юридичною особою, правонаступником якої не є відповідач. У постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 Верховний Суд зазначив, що зважаючи на те, що на момент звільнення позивача і дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені законом щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що надання АТ «Укрзалізниця» платіжних відомостей повністю підтверджує факт прийняття ним заборгованості за травень-липень 2016 року. АТ «Укрзалізниця» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Донецька залізниця». Усі документи, надані суду позивачем, є допустимими та належними доказами, оскільки були видані відповідачем у м. Лиман на підконтрольній державній території. Позивач зазначає, що було захоплено приміщення іншої юридичної особи ДП «Донецька залізниця», а відповідач зареєстрований в місті Києві та не втрачав доступ до трудових книжок та рахунків.  
Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що з липня 2006 року по липень 2016 року ОСОБА_1 працювала в ДП «Донецька залізниця».
Відповідно до наказу АТ «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року № 303 у складі регіональної філії «Донецька залізниця» утворено Донецьку та Луганську дирекції залізничних перевезень, а також затверджено їхню структуру.
На виконання рішення засідання правління публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 31 травня 2016 року та 03 червня 2016 року відбулось переведення працівників з ДП «Донецька залізниця» до регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», відповідно до вимог законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів товариства з повідомленням Державної фіскальної служби України про прийняття на роботу кожного окремого працівника та видання наказів про прийняття на роботу кожного окремого працівника, переведеного з ДП «Донецька залізниця».
Наказом АТ «Українська залізниця» від 20 липня 2016 року № 1/ос із ОСОБА_1 було продовжено трудові відносини у виробничому підрозділі «Луганська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».
Наказом структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 16 березня 2017 року № 58-ДН встановлено початок простою по причинах, незалежних від робітників з 0-00 годин 20 березня 2017 року.
У вказаному наказі зазначалося, що на час простою робітникам приходити на свої робочі місця згідно з графіком роботи відповідно
до правил внутрішнього трудового розпорядку, оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин ставки, встановленої працівникові розряду (окладу) за час простою згідно графіку роботи.
17 липня 2017 року наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 174-ос ОСОБА_1 звільнено з посади за згодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.
ОСОБА_1 вказує на те, що при звільненні вона не отримала всі належні їй платежі, а саме: за період травень-липень 2016 року, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 54 701 грн. 94 коп. без утримання податків та зборів, з яких: 5 120 грн. 06 коп. (травень 2016 року) + 5 389 грн. 24 коп. (червень 2016 року), + 2 409 грн. 31 коп. (липень 2016 року), + 6 950 грн. 92 коп. (березень 2017 року), + 3 832 грн. 29 коп. (квітень 2017 року) + 3 832 грн. 29 коп. (травень 2017 року) + 3 832 грн. 29 коп. (червень 2017 року) + 23 335 грн. 54 коп. (липень 2017 року, у тому числі вихідна допомога) = 54 701 грн. 94 коп.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу при звільненні не було виплачено заробітну плату. Вказана обставина відповідачем не спростована, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Разом із цим, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 14 689 грн. 11 коп. відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати». 
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції та з урахуванням вказівок Верховного Суду, які містяться у постанові від 06 жовтня 2021 року у даній справі, вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У частині першій статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник
в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.
Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що їй не було виплачено заробітну плату за період травень-липень 2016 року, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року у загальному розмірі 54 701 грн. 94 коп. 
У матеріалах справи відсутні належним чином складені табелі обліку робочого часу за заявлені позивачем місяці роботи, в результаті чого визначити кількість часу, відпрацьованого працівником, неможливо. Надані позивачем розрахунки не можуть бути доказом нарахування заробітної плати, оскільки вони не містять підпису уповноваженої особи та штампу чи печатки підприємства.
У той же час, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у судовому засіданні позивачем було надано Індивідуальні відомості про застраховану особу з Пенсійного фонду України, згідно з якими у травні 2016 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 4 505 грн. 09 коп., у червні 2016 року - 0,00 грн., у липні 2016 року - 1 980 грн. 40 коп., у березні 2017 року - 13 901 грн. 84 коп., у квітні 2017 року - 3 832 грн. 29 коп., у травні 2017 року - 3 832 грн. 29 коп., у червні 2017 року - 3 832 грн. 29 коп., у липні 2017 року - 32 858 грн. 34 коп.
Отже, загальний розмір нарахованої заробітної плати за вказаний період становить 64 742 грн. 54 коп.  
Апеляційний суд приймає до уваги надані позивачем Індивідуальні відомості про застраховану особу з Пенсійного фонду України з урахуванням наступного.
Розглядаючи справу № 357/1703/18-ц, Верховний Суд у своїй постанові від 03 лютого 2021 року погодився з висновками апеляційного суду щодо врахування апеляційним судом при визначенні розміру недоплаченої позивачам заробітної плати Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України (форма ОК-7).
У постанові від 05 жовтня 2021 року у справі № 755/16464/20 Верховний Суд прийшов до висновку про обґрунтованість врахування апеляційним судом доказу, який не подавався до суду першої інстанції, оскільки такий доказ має виключне значення для правильного вирішення справи.
Отже, доказ може бути приєднано до матеріалів справи судом апеляційної інстанції за умови, що такий доказ має вирішальне значення для правильного вирішення справи.
У даному випадку Індивідуальні відомості про застраховану особу з Пенсійного фонду України мають вирішальне значення для справи, оскільки безпосередньо стосуються предмету спору та підтверджують нарахування позивачу заробітної плати відповідачем у вказаний період, що заперечується останнім.  
На виконання вказівки Верховного Суду, що міститься у постанові від 06 жовтня 2021 року, апеляційний суд перевіряє чи мала місце виплата позивачу заробітної плати за березень 2017 року та в якому розмірі.
У довідці АТ «Укразалізниця» про доходи ОСОБА_1 від 22 жовтня 2019 року № ДНЛугДонФілія-725/1050 (а.с.127, Т.1) зазначено, що позивачу у березні 2017 року була нарахована заробітна плата у розмірі 3 239 грн. 88 коп. З зазначеної суми було вирахувано податки у розмірі 963 грн. 59 коп. та до видачі залишено 2 276 грн. 29 коп. Вказана сума була отримана позивачем 12 липня 2017 року (а.с.136, Т.1). 
Отже, розмір заборгованості, яка утворилася у відповідача перед позивачем по заробітній платі, становить 62 466 грн. 25 коп. (64 742,54-2 276,29).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути заборгованість у розмірі 54 701 грн. 94 коп. 
А, відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути заборгованість по заробітній платі у межах заявлених позивачем вимог. 
У платіжних відомостях, які містяться у матеріалах справи, зазначено, що позивачу виплачено відповідачем 10 833 грн. (а.с.129, 131, 133, Т. 1).
Як вбачається з зазначених відомостей заборгованість по ним виплачена за червень 2016 року, перша частина, друга частина та третя частина. У той же час, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного фонду України зазначено, що у червні 2016 року заробітна плата позивачу нарахована не була. Отже, зазначені виплати не стосуються не виплаченої, але нарахованої заробітної плати, яка підтверджується відомостями персоніфікованого обліку Пенсійного Фонду України. 
Виплата відповідачем позивачу 10 833 грн. не свідчить про те, що ці кошти були виплачені позивачу в рахунок погашення заборгованості за період травень, липень 2016 року та з березня 2017 року по 17 липня 2017 року. 
За таких обставин, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 54 701 грн. 94 коп. без урахування податків та зборів.
Апеляційний суд також вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, виходячи з наступного. 
Відповідно до вимог ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених вимог закону дає підстави для висновку, що компенсація громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати проводиться в тому числі, якщо вина власника або уповноваженого ним органу не встановлена.
Статтею 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Оскільки доходи у вигляді заробітної плати не були виплачені позивачу, апеляційний суд погоджується з доводами позивача про наявність підстав для компенсації ОСОБА_1 втрати частини таких доходів у межах заявлених позивачем вимог.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до п. 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць   (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який  виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
За травень 2016 року заборгованість становить 3 626,60 грн. (після утримання податків і обов`язкових платежів).
Індекси споживчих цін з червня 2016 року по липень 2019 року (тобто по дату за яку включно позивач просив стягнути зазначену компенсацію): 99,8*99,9*99,7*101,8*102,8*101,8*100,9*101,1*101,0*101,8*100,9*101,3*101,6*100,2*99,9*102,0*101,2*100,9*101,0*101,5*100,9*101,1*100,8*100,0*100,0*99,3*100,0*101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4=137,3%. Величина приросту індексу споживчих цін - 37,3 %.
Отже, сума компенсації за вказаний період становитиме 3626,6*37,3/100 = 1 352,72 грн.
За червень 2016 року заборгованість становить 0,00 грн. Відповідно і сума компенсації за червень 2016 року становить 0,00 грн.
За липень 2016 року заборгованість по заробітній платі становить 1 594, 22 грн. (після утримання податків і обов`язкових платежів).
Індекси споживчих цін з серпня 2016 року по липень 2019 року: 99,7*101,8*102,8*101,8*100,9*101,1*101,0*101,8*100,9*101,3*101,6*100,2*99,9*102,0*101,2*100,9*101,0*101,5*100,9*101,1*100,8*100,0*100,0*99,3*100,0*101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4=137,7%.
Величина приросту індексу споживчих цін - 37,7 %. 
Отже, сума компенсації за вказаний період становитиме 1 594,22*37,7/100 = 601,02 грн.
За березень 2017 року заборгованість становить 11 190,98 грн. (після утримання податків і обов`язкових платежів).
Індекси споживчих цін з квітня 2017 року по липень 2019 року: 100,9*101,3*101,6*100,2*99,9*102,0*101,2*100,9*101,0*101,5*100,9*101,1*100,8*100,0*100,0*99,3*100,0*101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4 = 123,7 %. Величина приросту індексу споживчих цін - 23,7 %. 
Отже, сума компенсації за вказаний період становитиме 11 190,98*23,7/ 100=2 652,26 грн.
За квітень 2017 року заборгованість становить 3 085 грн. (після утримання податків і обов`язкових платежів).
Індекси споживчих цін з травня 2017 року по липень 2019 року: 101,3*101,6*100,2*99,9*102,0*101,2*100,9*101,0*101,5*100,9*101,1*100,8*100,0*100,0*99,3*100,0*101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4 = 122,6 %. Величина приросту індексу споживчих цін - 22,6 %. 
Отже, сума компенсації за вказаний період становитиме 3 085*22,6/100= 697,21 грн.
За травень 2017 року заборгованість становить 3 085 грн. (після утримання податків і обов`язкових платежів).
Індекси споживчих цін з червня 2017 року по липень 2019 року: 101,6*100,2*99,9*102,0*101,2*100,9*101,0*101,5*100,9*101,1*100,8*100,0*100,0*99,3*100,0*101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4 = 121,0 %. Величина приросту індексу споживчих цін - 21,0 %. 
Отже, сума компенсації за вказаний період становитиме 3 085*21,0/100 = 647,85 грн.
За червень 2017 року заборгованість становить 3 085 грн. (після утримання податків і обов`язкових платежів).
Індекси споживчих цін з липня 2017 року по липень 2019 року: 100,2*99,9*102,0*101,2*100,9*101,0*101,5*100,9*101,1*100,8*100,0*100,0*99,3*100,0*101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4 = 119,1 %. Величина приросту індексу споживчих цін - 19,1 % . 
Отже, сума компенсації за вказаний період становитиме 3 085*19,1/100 = 589,23 грн.
За липень 2017 року заборгованість становить 26 450, 97 грн. (після утримання податків і обов`язкових платежів). 
Індекси споживчих цін з серпня 2017 року по липень 2019 року: 99,9*102,0*101,2*100,9*101,0*101,5*100,9*101,1*100,8*100,0*100,0*99,3*100,0*101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4 = 118,9 %. Величина приросту індексу споживчих цін - 18,9 %. 
Отже, сума компенсації за вказаний період становитиме 26 450,97*18,9/100 = 4 999,23 грн.
Загальна сума компенсації, яка підлягала стягненню за період з травня 2016 року по липень 2019 року, становить 11 539 грн. 52 коп. (1 352,72+0,00+601,02+2652,26+697,21+647,85+589,23+4 999,23).
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при переведенні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати працівникам підприємства було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.
Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Відповідно до ст. 117 КЗпП підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.
Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 266/4637/18 зазначено, що встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову.
Такі ж висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 266/6853/18.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Українська залізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Українська залізниця», що знаходиться в тому числі на території Донецької області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів про затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початком дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання АТ «Українська залізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.
За таких обставин, з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача, ОСОБА_1 .
У зв`язку з зазначеним, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права з прийняттям постанови по суті позовних вимог.  
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі сплаті підлягав судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Оскільки позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір у зазначеному розмірі підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.   
При подачі позову за вимогу про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків сплаті підлягав судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Позивач також звільнена від сплати судового збору в цій частині, оскільки вказана компенсація входить до складових заробітної плати. Оскільки вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню (78,5 %), судовий збір у розмірі 602 грн. 88 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. 
При подачі апеляційної та касаційної скарг відповідач сплатив судовий збір в частині оскарження судових рішень про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при переведенні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в частині вимог позивача, які не підлягають задоволенню) у загальному розмірі 15 536 грн. 04 коп. (6 658,3+8 877,74). Оскільки позивач не звільнена від сплати судового збору в цій частині вимог, сплачена відповідачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь з позивача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 рокускасувати та прийняти постанову.
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», місце знаходження - вул. Тверська, 5, м. Київ, ідентифікаційний код 40150216, на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 54 701 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот одна) гривня, 94 копійки без урахування податків та зборів та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 11 539 (одинадцять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень, 52 копійки. 
У задоволенні іншої частини вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відмовити. 
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при переведенні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» у дохід держави судовий збір у розмірі 1 371 (одна тисяча триста сімдесят одна) гривня, 28 копійок. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 15 536 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень, 04 копійки.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 28 січня 2022 року.

Головуючий                                                                     Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                           Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.