Справа № 134/1975/20
Провадження № 22-ц/801/206/2022
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кантониста  О. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року	Справа № 134/1975/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,
Рішення ухвалив суддя Кантониста О. О.
Рішення ухвалено о 13:12 год у смт Крижополі Вінницької області
Повний текст рішення складено 18 листопада 2021 року,

Встановив:

23 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 06 вересня 2014 року, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 , яка залишається проживати з матір`ю. 
Примирення та збереження сім`ї неможливе, перебування у шлюбі з відповідачкою суперечить його інтересам. 
Протягом чотирьох років він працював за кордоном, де заробив більше 100 тисяч доларів США. Кошти він пересилав до України на ім`я дружини – відповідача ОСОБА_2 та її матері. Ці кошти відповідач клала на рахунок та витрачала на власний розсуд, жодних претензій чи незадоволення з її боку не було. Однак коли він 08 листопада 2020 року повернувся додому, відповідач заявила, що не бажає жити разом з ним та хоче розлучитися.
Відповідач забрала майно, яке захотіла, з квартири, яка належить його матері, та переїхала до своїх батьків у смт Крижопіль, а 02 грудня 2020 року надіслала йому повідомлення про те, що подала позов про розлучення та запропонувала добровільно поділити спільне майно.
22 грудня 2020 року відповідач приїхала, щоб забрати інші речі; при цьому вона приїхала на новому автомобілі Mazda 6, д. н. НОМЕР_1 , який зареєстровано на її ім`я, хоча раніше вони придбали автомобіль Volkswagen Golf, д. н. НОМЕР_2 , який 22 грудня 2020 року відповідач переоформила на його ім`я.
Поки відповідач збирала речі, він сфотографував виписку по картковому рахунку № НОМЕР_3 , відкритому на її ім`я, на якому знаходилися їхні спільні кошти і які вона потай знімала. Після придбання відповідачкою автомобіля на рахунку залишилося 60 052 доларів США.
Отже, за час перебування у шлюбі ним та відповідачкою набуто майно та кошти, загальною вартістю 1 960 000,00 грн., що підлягають поділу, а саме: 
гроші у сумі 60 052 доларів США, які знаходяться на рахунку №  НОМЕР_3 , відкритому на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , що були зароблені ним з 2016 року та надсилались дружині;
автомобіль Mazda 6, д. н. НОМЕР_1 , придбаний 18 грудня 2020 року, який знаходиться у відповідачки;
автомобіль Volkswagen Golf, д.н. НОМЕР_2 , придбаний 19 лютого 2020 року, який знаходиться у нього.
У зв`язку з цим позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачем; поділити майно, що є їхньою спільною власністю, виділивши йому кошти в сумі 30 026 доларів США та автомобіль Volkswagen Golf, д.н.  НОМЕР_2 , а відповідачу – кошти в сумі 30 026 доларів США та автомобіль Mazda 6, д. н. НОМЕР_1 .
23 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, якою просив позовну вимогу про розірвання шлюбу залишити без розгляду.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна залишено без розгляду в частині позовних вимог про розірвання шлюбу.
18 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначив, що відповідач в ході судового розгляду повідомила, що кошти з депозитного рахунку нею зняті, у зв`язку з чим він уточнює вимоги щодо поділу майна (грошових коштів) і просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 30 000 доларів США.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог залишено без розгляду.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , пославшись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у поділі грошових коштів в сумі 60 052 доларів США скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов в частині поділу грошових коштів задовольнити, стягнувши з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 30 026 доларів США, а також стягнути з відповідача всі судові витрати та витрати на правничу допомогу згідно додаткового рішення.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував, що фактично близько трьох років відповідач із позивачем не підтримує подружніх стосунків, з 02 грудня 2020 року вони фактично припинили спільне проживання, а станом на 02 грудня 2020 року спірні кошти були на банківському рахунку відповідача і суду не надано жодних доказів використання відповідачем спірних коштів для потреб сім`ї.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Мишковська Т. М. подала відзив на апеляційну, у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн., зазначивши, що матеріали справи не містять доказів того, що кошти були використані відповідачем самовільно без згоди другого з подружжя. Зважаючи, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності і взаємної згоди розпорядження спільним майном, покладається на того з подружжя, хто її спростовує та на відсутність доказів спростування такої презумпції, суд законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. 
Крім того зазначила, що в апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в частині поділу грошових коштів задовольнити, стягнувши з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 30 026 доларів США, тоді як за змістом позовної заяви позивач просив поділити майно, що є його з відповідачем спільною власністю, виділивши йому кошти в сумі 30 026 доларів США та автомобіль Volkswagen Golf, д.н.  НОМЕР_2 , а відповідачу – кошти в сумі 30 026 доларів США та автомобіль Mazda 6, д. н. НОМЕР_1 . Зміна позовних вимог (предмету позову) на стадії апеляційного провадження не передбачена положеннями ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, у якій спростовує викладені у відзиві обставини та підтримує доводи своєї апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Куций Р. А. підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Мишковська Т. М. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване позивачем рішення суду вважає законним, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду позивач оскаржує в частині вирішення судом позовних вимог в частині поділу грошових коштів в сумі 60 052 доларів США. В іншій частині рішення суду учасники справи не оскаржили, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.
Судом встановлено, що з 06 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року (том 1 а. с. 33, 183). Сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а. с. 6, 32). 
Дані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються: оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , повторно виданого 23 грудня 2020 року (том 1 а. с. 33), копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , повторно виданого 23 грудня 2020 року (том 1 а. с. 32), копією рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року, яке набрало законної сили 23 квітня 2021 року (том 1 а. с. 183).
Із наданого позивачем до позовної заяви СМС-повідомлення ОСОБА_2 від 02 грудня 2020 року вбачається, що вона повідомляє про те, що подала на розлучення; пропонує розійтися мирно; поділити самим пополам майно (том 1 а. с. 8, 9; 31 на звороті).
Згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , виданої за період з 22 листопада 2020 року – 22 грудня 2020 року, початковий баланс становить 65 753,74 доларів США; 18 грудня 2020 року видача готівки в сумі 5700 доларів США; 22 грудня 2020 року – кінцевий баланс 60 052,08 доларів США (том 1 а. с. 31).
Згідно довідки Крижопільського територіально відокремленого балансового відділення № 10001/89 АТ «Державний ощадний банк України» № 0088 від 27 січня 2021 року по клієнту ОСОБА_2 наявний рахунок № НОМЕР_3 ; залишок станом на 31 грудня 2020 року на рахунку складав 4,15 доларів США (том 1 а. с. 50).
Згідно довідки Крижопільського територіально відокремленого балансового відділення № 10001/89 АТ «Державний ощадний банк України» № 0089 від 27 січня 2021 року по клієнту ОСОБА_2 наявний рахунок № НОМЕР_3 ; залишок станом на 27 січня 2021 року на рахунку складає 4,15 доларів США (том 1 а. с. 51).
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна залишено без розгляду в частині позовних вимог про розірвання шлюбу (том 1 а. с. 81).
На виконання ухвали Крижопільського районного суду від 23 лютого 2021 року про витребування доказів, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надало інформацію про грошові перекази на ОСОБА_2 , зроблені ОСОБА_1 через системи Ria і PrivatMoney за період з 19.09.2017 року 08.11.2020 року: 07.11.2018 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 200,0 USD, 06.03.2019 року – 500,0 USD, 06.03.2019 року – 10000,0 USD, 22.03.2019 року – 2200,0 USD, 11.04.2019 року – 4300,0 USD, 24.04.2019 року – 2600,0 USD, 14.05.2019 року – 1400,0 USD, 18.06.2019 року – 2900,0 USD, 11.07.2019 року – 2200,0 USD, 15.08.2019 року – 2500,0 USD, 20.09.2019 року – 3200,0 USD, 08.10.2019 року – 100,0 USD, 10.10.2019 року – 1900,0 USD, 18.10.2019 року – 850,0 USD, 18.11.2019 року – 100,0 USD, 29.11.2019 року – 1500,0 USD, 19.12.2019 року – 100,0 USD, 22.12.2019 року – 2000,0 USD, 02.01.2020 року – 100,0 USD, 20.01.2020 року – 2500,0 USD, 10.02.2020 року – 2450,0 USD, 14.02.2020 року – 100,0 USD, 03.03.2020 року – 200,0 USD, 15.03.2020 року – 1200,0 USD, 27.03.2020 року – 200,0 USD, 07.05.2020 року – 1482,0 USD, 08.06.2020 року – 350,0 USD, 16.06.2020 року – 150,0 USD, 18.06.2020 року – 100,0 USD, 25.06.2020 року – 169,0 USD, 02.07.2020 року – 300,0 USD, 13.07.2020 року – 400,0 USD, 25.07.2020 року – 3000,0 USD, 20.08.2020 року – 100,0 USD.
Всього сума отриманих міжнародних переказів 51 351,0 USD (том 1 а. с. 90-94).
На виконання ухвали Крижопільського районного суду від 23 лютого 2021 року про витребування доказів, Територіально відокремлене безбалансове відділення № 10001/89 АТ «Державний ощадний банк України» повідомило про те, що рахунок № НОМЕР_3 , валюта рахунку USD, на ім`я ОСОБА_2 відкритий 13 серпня 2019 року. Залишок коштів станом на 13 серпня 2019 року складав 0,00 доларів США. Залишок коштів станом на 02 грудня 2020 року складав 65753,49 доларів США (том 1 а. с. 117).
Із акта № 13739, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» 07 червня 2021 року, вбачається, що комісією з виходом на місце за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Також встановлено, що на момент обстеження за даною адресою не проживають із 02 грудня 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а. с. 144).
Позивачем по справі до апеляційної скарги надані додаткові докази на підтвердження часу, з якого подружжя припинило спільне проживання і ведення спільного господарства, а саме: копію позовної заяви про розірвання шлюбу, подану до Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявлену до відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яку позивач підписала 17 грудня 2020 року; копію ордера серії ВН № 143627 від 17 грудня 2020 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 02 грудня 2020 року адвокатом Шевчуком А. А. ОСОБА_2 ; копію договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2020 року, укладеного адвокатом Шевчуком А. А. із клієнтом ОСОБА_2 , за умовами якого, згідно пункту 1.1. адвокат прийняв на себе доручення від клієнта надавати їй та в її інтересах оплатну юридичну допомогу, на умовах, визначених цим договором, а саме: складання позовної заяви про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів, про поділ майна подружжя та інших необхідних заяв.
При вирішенні питання щодо прийняття таких доказів судом враховується наступне. 
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що суб`єктивно не залежали від нього.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, згідно вимог частини 3 статті 2 ЦПК України, є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 
Принцип змагальності сторін визначений статтею 12 ЦПК України, та полягає: у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; в обов`язку кожної сторони доведення обставин, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; в несенні ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороно процесуальних дій.
Даний принцип, згідно вимог частини 5 цієї статті, покладає на суд обов`язок, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, керувати ходом судового процесу, роз`яснюючи у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, а також наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій, а також запобігати зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживати заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Такий обов`язок, покладений на суд частиною 5 статті 12 ЦПК України судом не виконаний, і судом першої інстанції не роз`яснені учасникам справи наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій, у тому числі і щодо вживання заходів для виконання учасниками справи своїх обов`язків, передбачених частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України щодо доведення тих обставин, на які кожна із сторін по справі: і позивач, і відповідач, посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимоги в частині поділу майна, яким є грошові кошти в сумі 60 052 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які знаходилися у АТ «Державний ощадний банк України» на відповідному рахунку, відкритому на ім`я відповідача ОСОБА_2 , були внесені та зняті з рахунку в період перебування сторін у шлюбі; кошти, які позивач просив розділити між ним та відповідачем, на час розгляду справи на банківському рахунку №  НОМЕР_3 відсутні, а тому суд дійшов висновку, що підстави для поділу між сторонами коштів в заявленій позивачем сумі – 60 052 доларів США відсутні, оскільки в період шлюбу діяла презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і позивач не надав належних та допустимих доказів про використання спірних коштів відповідачем в період їхнього шлюбу без його відома, не для задоволення потреб сім`ї.
Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам норм цивільного процесуального і матеріального права.
Відповідно до статі 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2).
Положеннями статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1). При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 3). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4).
Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1). 
Отже, наведеною частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 
Відповідно до частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 
Зі змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 21 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
З урахуванням встановлених по справі обставин слідує висновок, що майно подружжя, яким є грошові кошти в сумі 60 052,00 доларів США, що знаходилися на рахунку № НОМЕР_3 (валюта рахунку USD), відкритому в Територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/089 АТ «Державний ощадний банк України» 13 серпня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 , належить цьому подружжю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності та їхні частки є рівними.
Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, суд виходить із наступного. 
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 30 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.
У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі (без згоди) іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2014 року, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року. За час перебування у шлюбі сторони нажили майно – грошові кошти в сумі 60 052,00 доларів США, що знаходилися на валютному рахунку, відкритому 13 серпня 2019 року в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я дружини ОСОБА_2 , які належать цьому подружжю на праві спільної сумісної власності і частки подружжя у цьому майні є рівними.
Із встановлених по справі обставин вбачається, що одним із подружжя – відповідачем по справі ОСОБА_2 здійснено використання спільного майна на свій розсуд без згоди іншого із подружжя – позивача ОСОБА_1 після фактичного припинення шлюбних відносин, що підтверджується наступним.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 у своєму позові, підписаному ним 23 грудня 2020 року в системі «Електронний суд» і який зареєстрований у Крижопільському районному суді 24 грудня 2020 року (том 1 а. с. 1-4), вказував на те, що відповідач забрала своє майно із квартири, в якій спільно проживали, переїхала до своїх батьків у смт Крижопіль, а 02 грудня 2020 року надіслала йому повідомлення, що подала позов про розлучення, підтвердивши такі обставини копією СМС-повідомлення ОСОБА_2 від 02 грудня 2020 року (том 1 а. с. 8); актом № 13739, який свідчить, що ОСОБА_2  і ОСОБА_4  із 02 грудня 2020 року не проживають у квартирі разом із ОСОБА_1  (том 1 а. с. 144). Згідно повідомлення АТ «Державний ощадний банк України» залишок коштів станом на 02 грудня 2020 року складав – 65 753,49 доларів США (том 1 а. с. 117).
Також у позові вказав, що 22 грудня 2020 року ОСОБА_2 приїхала у квартиру до нього щоб забрати інші свої речі і на той день – 22 грудня 2020 року на рахунку було в кінцевому балансі – 60 052,08 доларів США, згідно виписки по картковому рахунку (том 1 а. с. 12, 31).
Наведене свідчить про те, що на час звернення ОСОБА_1 із даним позовом до суду – 23 грудня 2020 року, спірна сума грошових коштів 60 052,08 доларів США знаходилася на рахунку у банку. Заперечуючи таку обставину відповідач не підтвердила своїх заперечень належними доказами. Її посилання на довідки, видані АТ «Державний ощадний банк України» про те, що залишок коштів станом на 31 грудня 2020 року та на 27 січня 2021 року становить суму 4,15 доларів США, є безпідставними, оскільки ці довідки свідчать про залишок коштів хоча і в період існування шлюбу, але після припинення фактичних шлюбних стосунків та через значний період після їх припинення і не доводять використання коштів сім`єю, яка уже фактично розпалася задовго до зняття цих коштів із рахунку. При цьому також враховується і те, що використати грошові кошти позивач не міг, оскільки рахунок був відкритий на ім`я дружини ОСОБА_2 і тільки вона могла зняти кошти із рахунку і розпорядитися ними на свій розсуд без згоди подружжя, про що доводить позивач, а чого не спростувала відповідач. Факт спільного використання коштів чи на користь та в інтересах сім`ї також спростовується тим, що спільного використання коштів в інтересах сім`ї не було, оскільки сім`ї фактично не було, вона припинила своє існування, що встановлено судом та про що наведено вище і про що пояснили сторони по справі.
Також відповідач ОСОБА_2 не спростувала наведених позивачем обставин в силу ст. 12, 81 ЦПК України і не надала належних доказів, які б спростували ці обставини. При цьому із викладених в оскаржуваному рішенні суду пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що вона 18 грудня 2020 року зняла із рахунку в банку 5700 доларів США, залишок склав 60 052,08 доларів США, а 22 грудня 2020 року вона приїхала до банку, де отримала із залишкової суми половину – 30 000,00 доларів США, які передала ОСОБА_1 . Жодних належних доказів на підтвердження таких фактів, як: зняття 22 грудня 2020 року із рахунку певної суми коштів та їх передачу позивачу, відповідач до суду не надала і судом таких обставин не встановлено.
02 грудня 2020 року відповідач по справі – ОСОБА_2  уклала договір із адвокатом Шевчуком А. А. про надання правової допомоги, а саме для складання позовної заяви про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів, про поділ майна подружжя та інших необхідних заяв (том 2 а. с. 9). 
17 грудня 2020 року на підставі цього договору адвокатом виписаний ордер серії ВН № 143627 (том 2 а. с. 8).
У позовній заяві про розірвання шлюбу, підписаній 17 грудня 2020 року ОСОБА_2 і поданій нею до Вінницького міського суду, вона вказувала: «перед останнім приїздом додому відповідача не було вдома близько трьох років, у зв`язку з чим фактично подружні відносини вони не підтримують і не проживають разом» (том 2 а. с. 5-7).
18 грудня 2020 року, як пояснила відповідач у судовому засіданні суду першої інстанції (том 1 а. с. 236 зворот), вона зняла кошти в сумі 5700 доларів США, щоб придбати нову машину, погодивши це із ОСОБА_1 , про що останній заперечив.
Таким чином, судом достовірно встановлено, під час шлюбу подружжям – сторонами по справі, придбано майно – грошові кошти в сумі 60 052 доларів США, яке є спільним майном із рівною часткою кожного із подружжя і яким після фактичного припинення шлюбних відносин розпорядилася на свою користь відповідач, як один із бувшого подружжя без згоди іншого із бувшого подружжя, тому таке майно підлягає поділу, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача половини грошових коштів.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог в частині поділу майна подружжя, яким є грошові кошти, та про незаконність рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, у зв`язку з чим воно підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). 
Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи слідує, що позивачем в ході розгляду справи понесені витрати у вигляді сплати ним судового збору в загальній сумі 19 121,90 грн.: у суді першої інстанції при подачі позову сплачено за одну із трьох позовних вимог суму 6 306,00 грн. (том 1 а. с. 17), у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції сплачено судовий збір в сумі 12 815,90 грн. (том 2 а. с. 10: 9459,00 грн. + 3356,90 грн.: том 2 а. с. 22), які у зв`язку із задоволенням його апеляційної скарги та однієї із трьох позовних вимог підлягають до стягнення на його користь із відповідача.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року в частині поділу грошових коштів скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, в частині поділу грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (уродженки с. Вільшанка Крижопільського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (уродженця і жителя АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 ) в рахунок поділу майна подружжя суму 30 026,00 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в рахунок повернення сплаченого судового збору в розмірі 19 121,90 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	В. В. Сопрун  	

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2022 року