ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року	Львів	Справа № 140/13704/20 пров. № А/857/20870/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року про повернення заяви (головуючий суддя: Каленюк Ж.В., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, –

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 20 грудня 2016 року по 23 грудня 2019 року; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за цей період в сумі 138095,24 грн, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації у період з 20 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року, а у період з 01 березня 2018 року по 23 грудня 2019 року провести нарахування та виплату індексації  з урахуванням абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року, позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 20 грудня 2016 року по 23 грудня 2019 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20 грудня 2016 року по 23 грудня 2019 року (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивачем, 13.10.2021 подано заяву в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просить визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо порушень вимог абзаців першого, другого пункту 5, пункту 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та застосування грудня 2015 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 20 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 140/13704/20.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року заяву про визнання дій протиправними при виконанні рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернуто заявнику.
Із цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що посилання суду першої інстанції про обов`язковість надання доказів відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам ст. 383 КАС України.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано у справі, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та з огляду на ч. 5 ст. 383 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути таку в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві лише вказано, що 04 жовтня 2021 року відкрите виконавче провадження № 67009943, проте матеріали заяви не містять доказів наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, який здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк   звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу на керівника   суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.
Іншу форму судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачено статтею 383 КАС України, якою врегульовано можливість визнання   протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 383 КАС України, у такій заяві зазначаються: 
1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 
2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 
3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 
4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 
5) номер адміністративної справи; 
6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 
7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 
8) інформація про хід виконавчого провадження; 
9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.
Частиною 4 цієї статті визначено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Крім цього, аналіз зазначених вище норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому  статтею 383 КАС України, можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.
Тобто, при здійсненні судового контролю за виконанням рішення суду в порядку  статті 383 КАС України,  обов`язково підлягають з`ясуванню обставини виконання судового рішення в примусовому порядку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02 серпня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд, видав позивачу виконавчий лист № 11848/2021.
Разом з тим, позивачем не надано інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та про хід виконавчого провадження.
Отже, позивач звертаючись із заявою в порядку  статті 383 КАС України, в порушення п. п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України, не зазначив у заяві інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сама лише видача виконавчого листа позивачу, не свідчить про пред`явлення його до виконання.
Відповідно до ч. 5  ст. 383 КАС України,  у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що зі змісту заяви поданої в порядку ст. 383 КАС України, вбачається, що   ОСОБА_1 по суті не погоджується із застосуванням відповідачем, при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 20.12.2016 по 23.12.2019, базового місяця грудня 2015 року.
Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час прийняття рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 140/13704/20, питання щодо визначення базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення не вирішувалось. Отже, який саме базовий місяць повинен застосовуватись при нарахуванні індексації грошового забезпечення, не може бути предметом розгляду заяви поданої в порядку ст. 383 КАС України. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява позивача не відповідає вимогам ч. 2 ст. 383 КАС України, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви заявнику.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328, 383 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року про повернення заяви у справі № 140/13704/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш