ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №523/5460/18
Апеляційне провадження №22-ц/813/3941/22 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Кузьмук А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення  Суворовського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Середи І.В., 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзиву на позов 
У квітні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_1 , в якому просили встановити порядок користування будинком АДРЕСА_1 , та, крім того, позивачка  ОСОБА_3 просила стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на її користь компенсацію витрат на оплату комунальних послуг у розмірі 23 447,64 грн.
Позов обґрунтовано тим, що сторони є співвласниками 9/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (у кожної по 3\20 частин), проте відсутність домовленості про порядок користування власністю призводить до конфліктів між ними. 
Позивач ОСОБА_3 також зазначала, що починаючи з липня 2016 року лише нею сплачувалися комунальні платежі за водопостачання, газопостачання та електропостачання, тому 1/3 частина цих витрат має бути компенсована їй відповідачкою (т.1а.с.3-6,117,249-252).
У відзиві на позов ОСОБА_1 просила відмовити у його в задоволенні в частині стягнення витрат на оплату комунальних послуг, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог (т.1а.с.85-87).
Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування будинком залишено без розгляду на підставі клопотання представника позивачок ОСОБА_4 (т.2 а.с.45,49).       

Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням  Суворовського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про  стягнення компенсації витрат на оплату комунальних послуг залишено без задоволення.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат на оплату  комунальних послуг задовольнити частково .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату комунальних послуг у розмірі 5576,5 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.(т.2а.с.85-86).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині позову  ОСОБА_3 до неї про стягнення витрати на оплату комунальних послуг та в цій частині ухвалите нове рішення, яким відмовити в позові  ОСОБА_3 .
Доводи скарги зводяться до того, що у переважній більшості квитанцій, наданих позивачкою до суду, платником вказано їх батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вони не є достовірними доказами, того що вона не сплачувала за комунальні послуги; що за рахунком на оплату за електроенергію є переплата у розмірі 5042, 65 грн.; що суд першої інстанції провів помилкові розрахунки її заборгованості, якої на її переконання не існує (т.2а.с.90-92).
Правом відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_3 не скористалась.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_3 та відповідачку ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції остаточно розглядалися виключно позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат на оплату комунальних послуг, а тому висновки суду про відмову в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат на оплату комунальних послуг (які позивачкою ОСОБА_2 до відповідачки ОСОБА_1 не заявлялися), а також розмір компенсації витрат на оплату комунальних послуг, який підлягає стягненню з відповідачки на користь ОСОБА_3 є помилковими, у зв`язку з чим мотивувальна та резолютивна частини рішення суду мають бути викладені в редакції цієї постанови з таких підстав.
Так, судом встановлено, що  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є співвласниками 9/20 частин домоволодіння (у кожної по 3/20 частини) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 16 серпня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О., після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спадкоємцями якого є його дружина ОСОБА_2 , доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1а.с.10).
Згідно з вказаним свідоцтвом в цілому будинок складається з: одного житлового будинку літ. "А", загальною площею 95,9 кв.м, у тому числі житловою площею 43 кв.м, сараю літ "Б", вбиральні літ. "Г", №1,2 - огорожді,І- мостіння.
Як вбачається з технічного паспорту, складеного 21 серпня 2015 року КП "БТІ ОМР", на земельної ділянці містяться самочинно збудовані об`єкти :літ.З - житлова, 2003 року, літ "а3" веранда та прибудова літ."а4"- 2009 року(т.1а.с.14-16).
Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину вищевказаного домоволодіння отримано ОСОБА_1 01 вересня 2015 року (т.1а.с.93).
Відповідачка ОСОБА_1 фактично проживає в будинку літ.З, який не введено в експлуатацію у встановленому законом порядку, та приєднала вказаний будинок до мереж електро-, газо- та водопостачання де проживають її мати ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3 .
Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 серпня 2016 року, за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано право власності за кожним по 3/20 частин вказаного домоволодіння (т.1а.с.11-12).
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2017 року (справа №523/13835/17) частково задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перешкоджати у будь-який спосіб у здійснені права власності та доступу до 9/20 частин будинку(т.1а.с.88-89).
Постановою апеляційного суду Одеської області 10 травня 2018 року рішення суду в цій частині змінено та зобов`язано не перешкоджати у здійснені права власності та доступу до 3/20 частин будинку (т.1а.с.90-92). 
В підтвердження оплати комунальних послуг позивачкою ОСОБА_3 надано квитанції:
- за період з липня 2016 року по жовтень 2018 року за послуги: 
- водопостачання на суму 7 812,11 грн., 
- електропостачання – 31 802,40 грн.; 
- з жовтня 2018 р. по грудень 2019 р.: 
- водопостачання на суму -3 829,34 грн.; 
- електропостачання -16 942 грн.;
- газопостачання за період з липня по грудень 2016 р. – 6 449 грн.
В підтвердження оплати комунальних послуг відповідачкою надано квитанції:
- за водопостачання за період з червня 2018 року по січень 2019 року на суму 3 715 грн.,
- за електроенергію за період з червня 2018року по лютий 2020 року на суму 16 746 грн. (т.1а.с.20-60,94,96-97,118-123,150-151,253-262,т.2 а.с.7-22).
Також встановлено та підтверджено сторонами, що в будинку встановлено лічильник газу та електропостачання, на водопостачання лічильник не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4  ст.544 ЦК України).
Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. 
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17, від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15.
Згідно ч.3  ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017року № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
У ч. 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
При цьому у ч.3 цієї ж статті вказано, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово- комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Як зазначалось вище, в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована адреса проживання: ОСОБА_2 з 20 грудня 2002 року, ОСОБА_1 з 26 листопада 2003 року, ОСОБА_3 з 17 травня 2006 року, ОСОБА_6 (донька позивачки ОСОБА_3 ) з 17 травня 2006 року, та ОСОБА_7 (син відповідачки) з 12 серпня 2005 року (т.1а.с.78-82).
Таким чином, відповідно до наведених норм матеріального права, підставою для задоволення вимоги стягнення коштів на утримання спільного майна, є виконання співвласником солідарного обов`язку щодо сплати необхідних витрат на утримання майна.
Матеріалами справи встановлено, що між сторонами не було укладено будь-яких договорів щодо утримання вказаного домоволодіння, а тому сторони несуть спільний обов`язок щодо утримання нерухомого майна відповідно до частки кожного з них у праві спільної власності.
Відповідно до загальних принципів зобов`язального права, особа, яка понесла витрати на утримання майна, яке на праві власності належить іншій особі, має право на відшкодування власником понесених нею документально підтверджених витрат за наявності передбачених законом обставин.
Згідно наданих квитанцій платниками комунальних послуг значаться: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
Оскільки оплата проводилася після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому суд правильно враховував, що оплату здійснено позивачкою ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_1 з урахуванням знаходження у них оригіналів квитанцій.
Доводи ОСОБА_1 про те, що оригінали квитанцій знаходились у позивачки, але вона своєчасно за оплату комунальних послуг надавала кошти своєї матері ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки не підтверджено належними та допустимими доказами. 
Судом встановлено, шо позивачкою ОСОБА_3 сплачено за : спожитий газ за період з липня 2016 року по грудень 2016 року – 6 549 грн.; електропостачання 48 744,4 грн. за період з липня 2016 року по грудень 2019 року, водопостачання та водовідведення за період з липня 2016 року по грудень 2019 року - 11 641,45 грн., а всього на суму 66 934,85грн., що підтверджено квитанціями та розрахунком оплати (т.2а.с.65-68). 
При цьому відповідачкою ОСОБА_1 частково було здійснено оплату за отримані комунальні послуги, а саме: водопостачання і водовідведення – 3 715 грн та електропостачання -16 746 грн. відповідно, а всього 20 461грн.
Приймаючи до уваги кількість зареєстрованих осіб в будинку, виходячи із загальної сума коштів, сплачених ОСОБА_3 в сумі 66 934,85грн. за мінусом 5042,65 грн. (переплата за електроенергію), що складає 61 892,20 грн., які необхідно розподілити на 5 осіб, які зареєстровані у житлі споживачів, які користуються нарівні зі споживачами усіма житлово- комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, що складає 12 378,44 грн. (61 892,20грн. : 5).
Тобто, на кожного по 12 378,44 грн.
Оскільки ОСОБА_1 проживає із сином ОСОБА_7 , тому її частка по оплаті комунальних послуг складає 24 756,88грн.(12378,44 грн. х 2).
Враховуючи, що ОСОБА_1 сплачено 20 461грн. за комунальні послуги, тому її борг позивачці складає 4 295,88грн.(24 756,88грн.- 20 461грн.), що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 . 
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні та стягненню з ОСОБА_1 4 295,88грн. на користь ОСОБА_3 .

Щодо судових витрат
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Враховуючи, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, з відповідача  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі задоволених позовних вимог - 225,54 грн.
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну та резолютивну частину в редакції цієї постанови.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат на оплату комунальних послуг задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на оплату комунальних послуг у розмірі 4 295,88 грн. та судовий збір у розмірі 225,54 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 24 січня 2022 року.

Головуючий 

Судді: