ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 лютого 2022 року 	м.Суми	

Справа №591/6856/21 
Номер провадження 22-ц/816/211/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2021 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 25 листопада 2021 року,

                                                          в с т а н о в и в :

21 вересня 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення штрафу у розмірі 21678,98 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 червня 2016 року з відповідачкою було укладено договір про надання юридичних послуг з представництва інтересів та захисту прав у справі № 591/2204/15-ц за позовом банку до ОСОБА_2 . Додатковою угодою до договору було передбачено проведення остаточної виплати наданих послуг у розмірі 5 % від суми відхилених вимог банку, які відповідачка мала сплатити протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв`язку з набранням законної сили рішення суду у справі чи укладенням у справі мирової угоди, вирішення питання у будь-який інший спосіб. Також договором було передбачено сплату штрафу у розмірі 100 % додаткової винагороди виконавця за порушення строків її сплати. Відповідачка своїх обов`язків з оплати послуг не виконала у повному обсязі, тому заявник просить стягнути 10% штрафу.
Постановою Сумського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі № 591/8111/19 з відповідачки було стягнуто 13587,52 грн боргу за договором про надання юридичних послуг від 22 лютого 2016 року. Вказане судове рішення виконано 05 квітня 2021 року. Додатковою постановою у цій справі стягнуто 2408,75 грн штрафу за порушення строку оплати додаткової винагороди, що становить 10% суми нарахованого штрафу. При цьому, частина штрафу у розмірі 90% була предметом розгляду у третейському суді. Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній універсальній біржі від 11 серпня 2021 року розгляд справи припинено у зв`язку з непідсудністю її третейському суду. Відтак, заявник просить стягнути з відповідачки на його користь штраф у розмірі 21678,98 грн.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2021 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.
Позивач з вказаним судовим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу та, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову. Доводи скарги зводяться до того, що суд безпідставно послався на сплив позовної давності за вимогами про стягнення суми штрафу до закінчення позовної давності за основною вимогою. Крім того, у межах строку позовної давності за основною вимогою 15 грудня 2019 року було пред`явлено позов про стягнення 10% штрафу, тобто позовна давність переривалась і почав новий перебіг з 03 червня 2021 року – з дня прийняття апеляційним судом додаткового рішення про стягнення 10% штрафу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Кондратенко С.Ю. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Представник погоджується з мотивами відмови у задоволенні позову. Також зазначає, що дійсно звернення у грудні 2019 року з позовом про стягнення боргу та 10% штрафу свідчить про переривання строку позовної давності і за вимогою про стягнення решти 90% штрафу почався новий річний строк позовної давності, який сплив у грудні 2020 року, проте позов подано у вересні 2021 року. Доводи позивача про те, що новий строк позовної давності після переривання почався з 03 червня 2021 року, тобто з дня постановлення апеляційним судом додаткового рішення, не ґрунтуються на нормах права.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 лютого 2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання юридичних послуг. Відповідно до п. 1.1 договору виконавець надає клієнту юридичні послуги з представництва його інтересів та захисту прав у справі №591/2204/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом клієнта до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним (а.с. 3).
Пунктом 2.2. Договору передбачено, що ціна по даному договору встановлюється за домовленістю сторін, що оформляється відповідними додатками по договору. На виконання п.2.2 договору між позивачем та відповідачкою було укладено додаткову угоду № 1 від 22 лютого 2016 року про визначення ціни договору.
Підпунктом 1.4 п.1 Додаткової угоди № 1 від 22 лютого 2016 року до Договору передбачено проведення остаточної оплати наданих послуг у розмірі 5% від суми відхилених вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», які клієнт сплачує протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв`язку з набранням законної сили рішення суду у справі чи укладення у справі мирової угоди, вирішення питання у будь-який інший спосіб (а.с. 5).
Пунктом 4.4 Договору передбачено, що за порушення строку оплати додаткової винагороди понад 10 днів Клієнт сплачує Виконавцю штраф у розмірі 100% додаткової винагороди, що обумовлена цим договором, протягом трьох днів з дати отримання вимоги виконавця, шляхом перерахування суми штрафу на банківський рахунок Виконавця, який зазначений в реквізитах цього договору, або готівкою.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року у цивільній справі № 591/2204/15-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.
Стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_2 99415,51 доларів США заборгованості по кредитному договору, що становить 1571759,71 грн за офіційним курсом НБУ станом на 26 січня 2015 року, та 3654 грн в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю вимог.
Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року змінено в частині задоволення первісного позову та абзац другий резолютивної частини рішення суду викладено в наступній редакції: Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/30650/74/84725 від 24 червня 2008 року в сумі 79214,04 доларів США, з яких 70593,97 доларів США заборгованості за кредитом та 8620,07 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 1252374,37 грн за офіційним курсом НБУ станом на 26 січня 2015 року.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасовано частково, а позов ОСОБА_2 про визнання недійним кредитного договору задоволено частково. Визнано недійним пункт 16.3 кредитного договору № 014/30650/74/84725 від 24 червня 2008 року укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 в частині визначення розміру пені з моменту укладення договору.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2016 року скасовано в частині вирішення первісних позовних вимог про стягнення одноразової комісії за видачу кредиту та процентів за договором кредиту, а також в частині вирішення зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення одноразової комісії за видачу кредиту, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рішення Апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом про стягнення 68943,97 доларів США основної суми заборгованості за кредитом, про відмову в стягненні пені та за зустрічним позовом про визнання недійсним пункту 16.3 кредитного договору від 24.06.2008 року щодо визначення розміру пені, а також в частині вирішення зустрічних позовних вимог щодо відмови в задоволенні вимог про визнання договору іпотеки недійсним, залишено без змін.
Після повернення справи на новий розгляд до апеляційного суду, сторонами у справі були подані заяви про відмову від позову і ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 червня 2017 року у справі № 591/2204/15-ц заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та представника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 про відмову від позову задоволено частково.
Прийнято відмову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від позову до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в частині вимог про стягнення одноразової комісії за видачу кредиту та процентів за договором кредиту.
Прийнято відмову ОСОБА_2 від позову до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення одноразової комісії за видачу кредиту.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення одноразової комісії за видачу кредиту та процентів за договором кредиту та в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення одноразової комісії за видачу кредиту і провадження у справі у цій частині позовних вимог закрито.
16 листопада 2017 року на адресу ОСОБА_2 позивачем ФОП ОСОБА_1 направлено вимогу, у якій зазначено з посиланням на п.п. 4.1 п. 4 Додаткової угоди про обов`язок ОСОБА_2 сплатити додаткову винагороду у розмірі 5% від суми відхилених вимог, що становить 1441,07 доларів США. Граничний строк сплати додаткової винагороди становить 26 червня 2017 року. У вимозі ставилось питання щодо сплати в найкоротший термін коштів в сумі 39783,02 грн заборгованості за договором про надання юридичних послуг (а.с. 32-33).
19 грудня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми із позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 448119,04 грн. позов мотивовано тим, що внаслідок надання позивачем юридичних послуг за результатами прийнятих судових рішень та укладення договору про прощення боргу, тобто вирішення питання в інший спосіб, було відхилено вимоги банку на загальну суму 8338527,95 грн, 5% від якої становить 416926,40 грн. Крім того, позивач посилався на те що п. 4.4 договору про надання юридичних послуг передбачено сплату штрафу в розмірі 100% додаткової винагороди за порушення строків її виплати, що становить 416926,40 грн, але позивач просив стягнути лише 10 % від вказаної суми, що складає 41692,64 грн (а.с. 7-8).
Постановою Сумського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі № 591/8111/19 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 13587,52 грн боргу за договором про надання юридичних послуг від 22 лютого 2016 року (а.с. 9-12).
Додатковою постановою Сумського апеляційного суду від 03 листопада 2021 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 2408,75 грн штрафу за порушення строку оплати додаткової винагороди за договором (а.с. 13).
У жовні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі про стягнення з ОСОБА_2 на його користь коштів в сумі 823352,80 грн. У позовній заяві зазначено, що строк сплати коштів відповідно до п. 1.4 п.1 Додаткової угоди був до 27 червня 2017 року і лише 20 листопада 2017 року після отримання вимоги від 16 листопада 2017 року відповідачем було здійснено часткову оплату послуг в розмірі 10500 грн. Також у позові зазначено, що відповідно до п. 4 4 Договору відповідач має сплатити позивачу штраф у розмірі 416 926,40 грн (а.с. 14-15).
Ухвалою постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 21 жовтня 2019 року порушено провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 (а.с. 16). У подальшому ФОП ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2 21678,98 грн, тобто 90% штрафу (а.с. 17). Ухвалою третейського суду від 11 серпня 2021 року припинено третейський розгляд справи №1/3-19 у зв`язку з тим, що спір не може бути предметом третейського розгляду (а.с. 18).
Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції встановив, що зобов`язання, передбачене Договором про надання юридичних послуг від 22 лютого 2016 року з урахуванням додаткової угоди №1 від 22 червня 2016 року не було виконано ОСОБА_2 у повному обсязі у строк, обумовлений договором. Зокрема, не було виплачено у семиденний строк з дня фактичного закінчення надання послуг додаткову винагороду у розмірі 5% від суми відхилених вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Вимогу від 16 листопада 2017 року про оплату вартості послуг, у тому числі передбаченої п. 1.4 п.1 Додаткової угоди, відповідачка отримала, проте не виконала її, а тому суд вважав, що наявні підстави для сплати ОСОБА_2 передбаченого п. 4.4 Договору штрафу за порушення строку оплати додаткової винагороди. Разом з цим, суд вказав, що для вимог про стягнення штрафу застосовується спеціальний строк позовної давності у 1 рік, який у спірних правовідносинах сплив у листопаді 2018 року, оскільки з відповідним позовом про стягнення частини штрафу ФОП ОСОБА_1 звернувся у грудні 2019 року. Тобто, на час звернення із зазначеним позовом строк позовної давності вже сплив. При цьому, ОСОБА_2 не було заявлено у справі № 591/8111/19 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, у зв`язку з чим вказане питання не розглядалось судом. Відтак, на думку суду, відсутні підстави вважати, що у зв`язку зі зверненням до суду з позовом перебіг строку давності перервався, оскільки такий строк на час подання позовної заяви у справі № 591/8111/19 та у справі № 1/3/19, яка перебувала у провадженні третейського суду, вже був пропущений. Оскільки позивачем не наведено обставин, які б свідчили про поважність пропуску такого строку, суд відмовив у позові.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, до вимоги про стягнення штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором застосовується спеціальна позовна давність у 1 рік.
У вимозі позивача від 16 листопада 2017 року відповідачці було надано строк до червня 2017 року сплатити відповідну суму штрафу. 20 листопада 2017 року ОСОБА_2 частково сплатила штраф у сумі 10500 грн. Відтак, про порушення права на отримання повної суми штрафу позивачу було відомо з листопада 2017 року і на підставі ч. 5 ст. 261 ЦК України саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачки штрафу, який, відповідно, сплив у листопаді 2018 року.
Звернення позивача до третейського суду з позовом про стягнення штрафу у листопаді 2019 року та звернення з відповідним позовом про стягнення частини штрафу до Зарічного районного суду м. Суми у грудні 2019 року, як правильно встановлено судом першої інстанції, відбулось фактично з пропуском річного строку позовної давності, а відповідачка ОСОБА_2 у справі № 1/3/19 та № 591/8111/19 не заявляла про застосування наслідків пропуску відповідного строку. Таким чином, як правильно встановив місцевий суд, річний строк позовної давності не переривався.
Позивач не навів обставин, які б свідчили про поважність пропуску річного строку звернення до суду.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом річного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачкою.
Ураховуючи викладені вище обставини та висновки місцевого суду, з якими повністю погоджується апеляційний суд, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, рішення суду не може бути змінене чи скасоване. Колегія суддів не встановила неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки під час розгляду справи в апеляційному суді відповідачка ОСОБА_2 понесла витрати за надану їй адвокатом Кондратенко С.Ю. правничу допомогу у сумі 3000 грн, що підтверджується ордером на надання правничої допомоги від 19 січня 2022 року, договором про надання правничої допомоги від 17 січня 2022 року та відповідною квитанцією про сплату гонорару у сумі 3000 грн, але враховуючи складність справи, обсяг наданої допомоги і час, витрачений адвокатом під час апеляційного перегляду, позицію апелянта та, керуючись ст. ст. 137, 141 ЦПК України вказана сума витрат підлягає компенсації за рахунок позивача ФОП ОСОБА_1 в розмірі 1500 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2021 року залишити без змін.
Стягнути з фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1500 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   Т. А. Левченко