Справа № 567/804/18 	Головуючий у 1 інстанції: Венгерчук А. О. 	
Провадження № 22-ц/802/150/22  Категорія: 72 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 березня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,
секретар судового засідання - Губарик К.А.,
з участю представника відповідачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області, правонаступником якого залучено орган опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_3 , поданою від її імені представником ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10 січня 2019 року, 

                                          В С Т А Н О В И В : 
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з 11 лютого 2005 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 17 травня 2013 року. У шлюбі у них народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розірвання шлюбу відповідачка перейшла проживати до своїх батьків у с. Новородчиці Острозького району Рівненської області.
Протягом тривалого часу вона не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням та розвитком, не забезпечує їх усім необхідним для нормального життя та розвитку, не сплачує на їх утримання стягнуті судовим рішенням аліменти, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
На його звернення орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації 08 червня 2018 року ухвалив висновок, у якому визнав за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо обох дітей.
Ураховуючи наведене, просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно обох дітей.
Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 10 січня 2019 року позов задоволено.
Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені відповідачки ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подала.
Із приєднаної до апеляційної скарги копії свідоцтва про шлюб вбачається, що відповідачці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 після державної реєстрації шлюбу 03.11.2020 присвоєно прізвище ОСОБА_7 (т.1 а.с.202). Також приєднано копію виданого 24.12.2020 паспорта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.203).
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 21.03.2022 залучено орган опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області до участі у цій справі, як правонаступника третьої особи - Острозької районної державної адміністрації Рівненської області (т.2 а.с.2-3).
У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, позивач, його представник та представник органу опіки і піклування надіслали письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно  задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка тривалий час ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, ними не займалася, не піклувалася, матеріально не утримувала, на час розгляду справи не проявляла інтересу до стану їх здоров`я та навчання, не цікавилася їх розвитком, у зв`язку із чим її слід позбавити батьківських прав відносно синів.
Проте, до такого висновку суд дійшов передчасно, без повного з`ясування обставин справи та дослідження наданих доказів.   
Із матеріалів справи вбачається, що сторони являються батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.8, 9).
Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 17.05.2013 шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с.10).
Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25.12.2013 із відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти на обох дітей (т.1 а.с.11).
Діти зареєстровані та проживають разом з батьком (т.1 а.с.13).
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Суд першої інстанції задовольнив позов з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим,тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
На підтвердження доводів позовної заяви позивачем до суду першої інстанції надано висновок органу опіки і піклування Острозької райдержадміністрації Рівненської області від 08 червня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків (т.1 а.с.18-19).
Посилаючись на висновок органу опіки і піклування, суд першої інстанції вважав доведеним, що відповідачка фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.
Разом із тим, судом не враховано, що відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Апеляційний суд, дослідивши висновок органу опіки і піклування Острозької райдержадміністрації Рівненської області від 08 червня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки вважає, що цей висновок не може бути прийнятий як достатній доказ у справі.
Зі змісту цього висновку вбачається, що його зроблено на підставі пояснень позивача ОСОБА_2 .. Цей висновок взагалі не містить даних щодо намагання органу опіки і піклування провести будь-яку бесіду із відповідачкою, чи про її виклик до цього органу. Також, з урахуванням віку дітей станом на 2018 рік (13 і 9 років відповідно) висновок не містить даних щодо бажання чи його відсутності у кожного з них спілкуватися з матір`ю. У висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на можливість позитивного впливу такого рішення на інтереси синів сторін.
Зазначене викликає обґрунтовані сумніви у правильності, достовірності та об`єктивності висновку третьої особи.
Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.     
Для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав, як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки матері (батька), свідомого нехтування нею (ним) своїми обов`язками.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що може бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Водночас, існування вказаних обставин позивачем належними та допустимими доказами не доведено.
Посилання в інформації школи та в характеристиці сина ОСОБА_5 на ту обставину, що мати шкільні заходи та збори не відвідувала, не спілкувалася з педагогічними працівниками про шкільне життям дітей (т.1 а.с.14, 15) не приймаються апеляційним судом, оскільки позивач не спростував наведеної відповідачкою в апеляційній скарзі обставини про її постійне перебування за межами області. Крім того, про успіхи дітей та їх шкільне життя відповідачка могла отримати інформацію безпосередньо від позивача та самих дітей.
Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції зосередився на особі позивача, виключно позитивної оцінки його особистості, при цьому не дав оцінки особистості відповідачки та не встановив, чим підтверджено саме винне та свідоме її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідачки застосовувалося попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням матір`ю батьківських обов`язків.
Не надано доказів на підтвердження наявності таких обставин і до суду апеляційної інстанції.
Апеляційний суд ураховує категоричне заперечення відповідачки проти позбавлення батьківських прав, що свідчить про її небайдуже ставлення до дітей.
Ураховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідачку, до якої раніше не застосовувалося попередження про необхідність змінити ставлення до виховання синів, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                    П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області, правонаступником якого залучено орган опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Головуючий - суддя  

Судді