ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/858/22 Справа № 182/1968/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Кислиця І.В.
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року, ухваленого суддею Рунчевою О.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 30 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування позову зазначив, що 27.01.1988 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 . Від шлюбу спільних дітей не було, а у дружини був син від іншого шлюбу - ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина – ОСОБА_3 і після її смерті залишилося відповідне спадкове майно. 
Так, ними під час шлюбу було придбано житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.10.2005 року, посвідчений Бережним О.С., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №4451. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, хоча і було зареєстровано на ім`я дружини. 
За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, спадкоємцями за законом після її смерті, є він, як чоловік померлої та відповідач по справі, як син померлої. Інших спадкоємців немає. 
Вони з дружиною проживали за однією адресою до моменту її смерті, але були зареєстровані за різними адресами. 
У березні 2020 року він звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. 
Вказує, що строк, передбачений для прийняття спадщини ним пропущений через те, що він є літньою людиною, перебуває на «Д» обліку через ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу ІІ ступеня. Він тяжко переживав смерть дружини, тому за станом здоров`я він не зміг своєчасно скористатись своїм правом. Він поховав дружину за власні кошти, але відповідних чеків чи квитанцій не збереглося. 
Враховуючи вказане вважає, що строк для прийняття спадщини після смерті дружини пропущений ним з поважної причини, тому просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в чотири місяці.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
У жовтні 2021 року позивач подав Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, надавши йому додатковий строк чотири місяці для подачі заяви про прийняття спадщини. 
Апеляційна скарга, крім іншого, мотивована тим, що він повністю не погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в судовому рішенні. Вказує на те, що рішенням встановлено, що його померла дружина ОСОБА_3 до дня смерті фактично проживала з ним за однією адресою, де він зареєстрований, хоча і була зареєстрована за іншою адресою, що підтверджено актом про проживання від 31 березня 2020 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 з травня 2005 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Окрім того, позивач вважає, що йому належить Ѕ частина спірного майна як частка у спільному сумісному майні подружжя, а зі смертю дружини його право власності на цю частку майна не припинилося, відповідно до ст.ст.60-63 СК України, так як після смерті одного з подружжя відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого з подружжя не входить до складу спадщини.
Скаржник зазначає, що він є літньою людиною, тяжко пережив смерть своєї дружини, перебуває на «Д» обліку з діагнозом ІХС, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, внаслідок чого був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Відзив іншим учасником справи на апеляційну скаргу не подано.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, та матеріалами справи, підтверджено, що 27.01.1988 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 (а.с.7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_3 (а.с.6), яка до дня смерті була зареєстрована за адресою – АДРЕСА_2 , фактично проживала за адресою - АДРЕСА_3 (а.с.12). 
За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, сторони є спадкоємцями за законом після її смерті, інших спадкоємців немає.
Після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведено спадкову справу №449/2017 року (а.с. 28-37) з якої вбачається, що 03.10.2017 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звертався син померлої, відповідач по справі – ОСОБА_2 (а.с.29).
Також 05.03.2020 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та про видачу свідоцтва про право власності на частину у спільному майні подружжя, згідно ст.60-63 СК України звертався ОСОБА_4 за дорученням в інтересах позивача (а.с. 30).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.03.2020 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, Такачовою Л.П. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 з причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 4). 
Позивачем на підтвердження свого стану здоров`я додано до позову копії записів з амбулаторної картки (а.с. 13-14), з яких вбачається, що позивач звертався до лікаря двічі у квітні 2016 року, тобто до моменту смерті своєї дружини, потім 27.11.2017 року з приводу поганого самопочуття, при цьому лікарем призначено відповідне лікування (а.с. 13 на звороті), згодом повторно звертався 29.11.2017 року, скарг не мав, стан здоров`я задовільний. Також в амбулаторній картці позивача маються два записи до лікаря у 2018 році - від 06.11.2018 року, при цьому позивач скарг не мав, стан його був задовільний, і від 08.11.2018 року, стан позивача знову був задовільний, мав скарги на підвищений тиск (а.с. 14 на звороті). Останній запис до лікаря датовано 08.10.2019 року, лікарем призначено позивачу лікування.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на підставі наданих позивачем доказів, виходив з того, що останнім, всупереч вимогам ст.ст.12,81 ЦПК України суду не надано належних та допустимих доказів, які б доводили існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів у своєчасному прийнятті ним спадщини та які б були достатньою правовою підставою для задоволення його позову про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і не погоджується з доводами позивачами викладеними в апеляційній скарзі. 
За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 
Частиною 1статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Нормами ч.1 ст.1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.
Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та від 14 вересня 2016 року (справа № 6-1215цс16).
За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись статтями 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, які визначають порядок прийняття спадщини, встановив, що причини, на які позивач посилався як на підставу для визначення додаткового строку, а саме, що він є літньою людиною, перебуває на «Д» обліку через ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, він тяжко переживав смерть дружини, тому за станом здоров`я не зміг своєчасно скористатись своїм правом не можуть бути визнані поважними та не підтверджують неможливість позивача звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 у встановлений законом строк.
Шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 сплив 01 листопада 2017 року, а із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса 05 березня 2020 року, тобто зі значним часовим проміжком часу між закінченням строку прийняття спадщини та поданням позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що було оцінено судом першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи.
Місцевий суд оцінив на предмет поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини наведені у позові доводи та надані позивачем докази, та дійшов висновку, що вони не свідчить про об`єктивні, непереборні істотні труднощі, які перешкоджали позивачу звернутись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції належно встановив обставини справи, надав належну оцінку доводам позивачів та наданим доказам у справі, правильно здійснив тлумачення норм матеріального права та застосував їх до спірних правовідносин, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність у ОСОБА_1 поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для них на вчинення дій щодо прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 .
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права.
Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: