Справа № 450/2509/16-ц                                        Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/1139/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                30 листопада 2021 року                                 м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря - Юзефович Ю.І., 
з участю: представника позивача - ОСОБА_3.,
представника відповідача - Гнатишака О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості за депозитом, 

                               в с т а н о в и в:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з акціонерного товариства комерційного банку (далі - АТ КБ) «Приватбанк» заборгованість за депозитним вкладом у розмірі 478435 грн. 85 коп., з яких: 353317 грн. 02 коп. - сума вкладу та процентів; 86048 грн. 34 коп. - сума процентів за користування грошовими коштами у період з 03.08.2015 року по 03.10.2016 року; 12429 грн. 02 коп. - три проценти річних; 26641 грн. 47 коп. - інфляційні втрати.
Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 16.04.2013 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір і того ж дня нею підписано заяву №SAMDN25000734620171 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців», відповідно до якої вона оформила вклад на 250000 грн. строком на 365 днів, до 16.04.2014 року включно, під 18% річних, і грошові кошти у вказаній сумі вкладу внесла через касу банку, що підтверджується квитанцією №7 від 16.04.2013 року.
11.05.2014 року їй була видана довідка №428424, у якій вказано, що вона має у ПАТ КБ «Приватбанк» три банківські рахунки, зокрема, депозитний від 16.04.2013 року, на якому станом на 11.05.2014 року було 294380 грн. 07 коп.
Після окупації Криму Російською Федерацією, вважаючи себе громадянкою України та маючи намір проживати саме на Україні, вона із сім`єю змушена була виїхати за межі Криму, однак, на її неодноразові звернення до правління банку з проханням повернути суму вкладу, банк не повернув вкладені нею грошові кошти та ще й заблокував її рахунок.
Позивач вважала такі дії банку протиправними і звернулась до банку із заявою про розірвання договору та повернення їй суми вкладу, повідомивши про це банк у встановленому порядку, а тому датою розірвання договору є 03.08.2015 року.
Позивач зазначає, що, окрім суми вкладу із нарахованими процентами до моменту розірвання договору, вона має право на стягнення з банку процентів за користування грошовими коштами й після розірвання договору до дня звернення до суду із вказаним позовом, а також три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за депозитом у розмірі 478435 грн. 85 коп., що складається із: 353317 грн. 02 коп. (сума вкладу та відсотки); 86048 грн. 34 коп. (сума процентів за користування грошовими коштами протягом періоду з 03.08.2015 року по 03.10.2016 року); 12429 грн. 02 коп. (три проценти річних); 26641 грн. (інфляційні).
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави 4784 грн. 35 коп.
Рішення суду оскаржив відповідач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що Кримська філія ПАТ КБ «Приватбанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів, однак, у травні 2014 року окупаційна влада в АРК здійснила конфіскацію майнового комплексу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», у тому числі й банківських документів, договорів, касових документів, а тому АТ КБ «Приватбанк» не має доступу до первинних банківських документів. 
Апелянт наголошує, що позивач не надала суду документів встановленої форми на підтвердження укладення договору депозитного вкладу та внесення грошових коштів, як вклад, вимоги до яких встановлено Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174, та п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516.
Також зазначає, що суд не оглядав оригіналу договору, примірником якого повинна володіти позивач, і такий відсутній в матеріалах справи, які містять лише заяву від 16.04.2013 року, яка не є договором та не містить істотних умов, печатки банку, а відтак, не може вважатися належним та допустимим доказом наявності договірних відносин між сторонами. 
Крім того, звертає увагу на нечитабельність квитанції та відсутність на ній печатки банку, а отже, така не відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174.
Апелянт вважає позовні вимоги не доведеними та безпідставними.
Також зазначає, що позивачем невірно встановлений період розрахунку відсотків, оскільки їх необхідно обраховувати з 15.05.2014 року, враховуючи, що відповідно до витягу з протоколу №18 засідання Правління банку від 15.05.2014 року діяльність відокремлених підрозділів Філії «Кримське Регіональне Управління ПАТ КБ «Приватбанк» припинено саме 15.05.2014 року.
Просить врахувати, що відповідно до п.2 Заяви на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 16.04.2013 року, відсотки сплачуються на рахунок/картку для зарахування відсотків за вкладом по закінченню кожного цілого місяця, який минув з моменту укладення договору, в перший робочий день, слідуючий за датою оформлення договору, після 15:00, а тому перешкод у користуванні рахунком/карткою для зарахування відсотків у позивача не було і доказів протилежного матеріали справи не містять.
Крім того, зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що з 03.08.2015 року договір вважається розірваним, проте, не врахована та обставина, що у разі дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника, відсотки нараховуються за ставкою у розмірі 1,0 % річних, а тому сума відсотків за період з 15.05.2014 року по 03.10.2016 року мала б складати 59458 грн. 89 коп. 
Апелянт вважає безпідставним стягнення трьох процентів річних зі всієї суми заборгованості, разом із процентами, нарахованими за користування чужими грошовими коштами.
Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція), за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.
Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час, час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Отже, за положеннями вказаної Інструкції, на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому, квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
У постанові від 17 липня 2019 року у справі №316/265/17 (провадження
№61-4981св19) Верховний Суд дійшов висновку, що укладення договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його карткових рахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому, квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19).
Судом встановлено, що відповідно до Заяви №SAMDN25000734620171 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 16.04.2013 року, ОСОБА_1 (клієнт), діючи добровільно, просить оформити в ПАТ КБ «Приватбанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу - 250000 грн., валюта вкладу - UAH, строк вкладу 365 днів до 16.04.2014 року включно, процентна ставка на дату оформлення вкладу - 18% річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць, мінімальний строк вкладу - 6 місяців, особистий рахунок по вкладу: НОМЕР_2 та номер рахунку для зарахування процентів по вкладу: НОМЕР_2.
На підтвердження внесення грошових коштів у розмірі 250000 грн. на зазначений вище рахунок, який був відкритий для ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк», в матеріалах справи є копія квитанції з ПАТ КБ «Приватбанк» від 16.04.2013 року.
Через нечітке зображення на цій квитанції, позивачем було надано висновок №3381 експертного дослідження реквізитів чеків /квитанцій/ до заяв №SAMDN25000734620171 та №SAMDN25000734663784 на оформлення вкладів «Депозит Плюс на 12 мес.», складений експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Качмар Т.В. 20.07.2017 року.
Відповідно до вказаного висновку, експерт зміг повністю відновити текст на оригіналі квитанції. Із відновленого тексту встановлено, що на звороті квитанції міститься найменування Приватбанк із власним логотипом та з інформацією про послуги банку. На лицевій стороні квитанції міститься друкований текст, наступного змісту: «ВНЕСЕННЯ НА РАХУНОК. КВИТАНЦ?Я # 7. ОСОБА_1 НОМЕР_2 Сума: 250000.00 UAH», квитанція від 16.04.2013 року, платник: ОСОБА_1 , призн. платежу: до вкладу договор №SAMDN25000734620171, на квитанції міститься підпис касира _ ПІБ ЕЦП: AGR000000047525798.
На підтвердження наявності банківського рахунку ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк», останній надав довідку №42842418 від 11.05.2014 року, з якої встановлено, що станом на 11.05.2014 року на зазначеному рахунку було 294380 грн. 07 коп.
На довідці міститься факсимільний підпис начальника департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» Черного А.В.
24 липня 2015 року, позивач своїм листом повідомила відповідача про бажання розірвати договір на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 міс.» та просила повернути їй суму коштів і процентів по вкладу у будь-якому відділені ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Львові, яку відповідач отримав 29 липня 2015 року. 
Відповідно до п.5 Заяви на оформлення вкладу, клієнт має право достроково розірвати договір, повідомивши про це за два банківських дні до дати розірвання.
З урахуванням наведеного, 03 серпня 2015 року є датою розірвання договору №SAMDN25000734620171 від 16.04.2013 року.
Отже, суд першої інстанції в частині стягнення коштів за договором вкладу, встановивши, що сторонами укладено відповідний договір і факт внесення грошових коштів підтверджується квитанцією, яка містить усі необхідні реквізити, дійшов правильного висновку про те, що, не повернувши грошові кошти за вимогою позивача, АТ КБ «Приватбанк» не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном.
Разом з тим, задовольняючи вимоги позивача в повному обсязі, суд першої інстанції не дав належного правового аналізу умовам укладеного між сторонами договору вкладу та доказам на підтвердження заявлених вимог.
Так, зокрема, відповідно до умов договору депозитного вкладу (Заяви №SAMDN25000734620171 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 мес.» від 16.04.2013 року), у разі відсутності заяви про намір забрати вклад по закінченню строку вкладу, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який може продовжуватися неодноразово без явки до банку.
Проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу пропонується дізнатись у відділенні або на сайті Банку.
У разі дострокового розірвання договору за неповний строк вкладу проценти сплачуються по зниженій процентній ставці.
Згідно з письмовими поясненнями, які надав відповідач апеляційному суду, пролонгація договору з 17.04.2014 року по 17.04.2015 року могла бути здійснена за відсотковою ставкою, яка діяла в Банку - 19% річних (ставка діяла станом на 17.04.2014 року, починаючи з 25.03.2014 року (відсоткові ставки затверджені протоколом Кредитного комітету від 28.03.2014 р.)), пролонгація договору з 18.04.2015 року по 02.08.2015 року могла бути здійснена за відсотковою ставкою, яка діяла в Банку - 23% річних (ставка діяла станом на 18.04.2015 року, починаючи з 05.03.2015 року (відсоткові ставки, затверджені протоколом Кредитного комітету від 05.03.2015 року), при цьому, розірвання договору 03.08.2015 року є достроковим, тому проценти нараховуються по зниженій процентній ставці, а оскільки така не визначена договором, то відповідно до ст.1070 ЦК України, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу (за ставкою «на вимогу»), яка відповідно до наказу «Приватбанк» №7 від 05.01.2004 року «Про затвердження та введення з 06.01.2004 року нової редакції типових бланків договорів (у т.ч. депозитних)» становила 1,0% річних.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що договір депозитного вкладу від 16.04.2013 року пролонгувався 2 рази та зберігав свою чинність до 03.08.2015 року - дати його розірвання на вимогу позивача.
Згідно з довідкою №42842418 від 11.05.2014 року, станом на 11.05.2014 року на рахунку позивача було 294380 грн. 07 коп., отже, за перший рік дії договору з 16.04.2013 року по 16.04.2014 року позивачу було нараховано процентів за ставкою 18% на суму вкладу - 250000 грн., що сумарно склало 294380 грн. 07 коп.
За наступний період пролонгації договору з 16.04.2014 року по 16.04.2015 року при обрахунку процентів необхідно застосовувати ставку 19% річних, згідно з інформації, яку надав відповідач на вимогу апеляційного суду у своїх письмових поясненнях, тому розмір процентів за вказаний період становитиме 47500 грн.
За період з 16.04.2015 року по 03.08.2015 року, у зв`язку із достроковим розірванням договору на другому періоді його пролонгації необхідно застосовувати процентну ставку «на вимогу» - 1,0% річних, тому за вказаний період розмір процентів становитиме 746 грн. 58 коп.
Таким чином, розмір заборгованості за договором вкладу, станом на 03.08.2015 року (дату його розірвання) становить 342626 грн. 65 коп. 
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) зазначив, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №904/7401/16).
Отже, розмір трьох процентів річних за період з 04.08.2015 року по 03.10.2016 року (згідно із позовними вимогами, які розглянув суд першої інстанції) становить 12003 грн. 47 коп., виходячи з наступного розрахунку: 342626 грн. 65 коп. * 3% * 150 дн. : 365 дн. : 100% = 4224 грн. 16 коп. - три проценти річних за період з 04.08.2015 року по 31.12.2015 року; 342626 грн. 65 коп. * 3% * 277 дн. : 366 дн. : 100% = 7779 грн. 31 коп. - три проценти річних за період з 01.01.2016 року по 03.10.2016 року.
Інфляційні втрати за період з 03.08.2015 року по 03.10.2016 року (згідно із позовними вимогами, які розглянув суд першої інстанції) становлять 25697 грн., виходячи з наступного розрахунку: 342626 грн. 65 коп. * 1,075 = 368323 грн.65 коп.; 368323 грн. 65 коп. - 342626 грн. 65 коп. = 25697 грн. 
Таким чином, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором депозитного вкладу, обрахована на момент його розірвання, три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в межах заявленого періоду, що в загальному становить 380327 грн., а відтак, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про доведеність факту укладення 16.04.2013 року між сторонами договору вкладу (депозиту), в повній мірі не з`ясував усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, не дав належної правової оцінки умовам укладеного між сторонами договору та доказам, поданим сторонами на підтвердження заявлених вимог та заперечень, що призвело до неправильних висновків суду в частині визначення розміру заборгованості, на стягнення якої з відповідача має право позивач ОСОБА_1 та, відповідно, помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача у її користь заборгованості за договором вкладу (депозиту) в розмірі 380327 грн. з наведених вище мотивів.
Відповідно до ст.141 ЦПК України та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача за наслідками апеляційного розгляду справи (80%) та, відповідно, часткового задоволення вимог за апеляційною скаргою відповідача (20%), з урахуванням принципу пропорційності та взаємозаліку, а також тієї обставини, що позивач у даній категорії справ звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2392 грн. 18 коп. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовом ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ЄДРПОУ 14360570) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за депозитним вкладом у розмірі 380327 (триста вісімдесят тисяч триста двадцять сім) гривень.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ЄДРПОУ 14360570) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2392 гривень 18 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 10 грудня 2021 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                          С.М. Копняк

А.В. Ніткевич