ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/22/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/590/21 Категорія: 304090100 	Побережна Н. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 лютого 2022 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого                 Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Василенко Л.І., Карпенко О.В.
За участі секретаря                 Зінченко Ю.О.

учасники справи: 
позивачі - ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ;
відповідач - АТ «Дельта Банк»;
        третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»;
        представник позивачів - адвокат Тютюнников М.В.;
        особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Тютюнников М.В.

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Тютюнникова Максима Володимировича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Побережної Н.П., у приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про визнання іпотечного договору № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року припиненим, - 

в с т а н о в и в :

 
       11.05.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про визнання іпотечного договору № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року припиненим.
       В обґрунтування позовних вимог позивачами вказується, що 06.02.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір № 49.36/154-КМК-08, згідно з умовами якого ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 82000,00 дол. США (що по курсу 5,05 грн. = 1 дол. США - еквівалентно 451000 грн.) з розрахунку 13,5 % річних за користування кредитом на строк до 05.02.2018 року. 
       З метою забезпечення виконання зобов?язання, 06.02.2008 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ПАТ « Кредитпромбанк» уклали Іпотечний договір № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., зареєстрований в реєстрі № 229. 
       Предметом іпотеки за Іпотечним договором є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить позивачам на праві спільної сумісної власності.
       У позовній заяві вказується, що між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ "Кредитпромбанк" після підписання основного кредитного договору було укладено ряд додаткових угод. 
       Позивач ОСОБА_1 в позові посилається, що розмір зобов?язання не зменшився, а ще навпаки, збільшився у зв?язку з ростом курсу долара США у 2008 році курс 1 дол. США складав 5,05 грн.; 2009 рік курс 1 дол. США становив відповідно 7,70 грн.; 2010 р. курс 1 дол. США - 7,99 грн.; тому відповідно для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулось суттєве збільшення розміру зобов?язання, за виконання якого вони несли відповідальність, як майнові поручителі (іпотекодавці). 
       У позові зазначається, що ОСОБА_1 неодноразово підписував додаткові угоди, за якими збільшувалась кредитна ставка, але без повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
       Так, процентна ставка за користування кредитом була визначена у п. 3 Додаткової угоди № 49.36/154-08 ДУ1 від 06.02.2008 року до кредитного договору і становила 13,5 % річних. 
       04.08.2008 року до кредитного договору було внесено зміни Додатковою угодою № 1, п. 1.1., яка передбачала нову редакцію п. 3 Додаткової угоди від 06.02.2008 року, та встановлювала процентну ставку за користування кредитом у розмірі 15,5% річних. 
       З графіку погашення кредиту вбачається, що збільшено і щомісячне значення частини кредиту, яка підлягала поверненню. 
       25.06.2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Кредитпромбанк" було укладено Додаткову угоду № 49.36/154-ЗМК/2-08 ДУЗ до Кредитного договору, згідно до якої сума кредиту була переведена в гривню, збільшився розмір процентної ставки до 20% річних. Сума зобов?язання, визначена даною додатковою угодою становила вже 598243,05 (п?ятсот дев?яносто вісім тисяч двісті сорок три ) гривні(п?ять ) копійок. 
       Позивачі вважають, що така зміна істотних умов до кредитного договору (суттєве збільшення суми зобов?язання, та збільшення процентної ставки) - стала наслідком збільшення зобов?язань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як майнових поручителів. 
       У позовній заяві вказується, що жодних повідомлень чи пропозицій, щодо внесення кожного разу відповідних змін до Іпотечного договору та згоди на зміни відповідних зобов?язань ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 не надавали банку.
       Іпотечний договір № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року між позивачами та ПАТ "Кредитпромбанк" був укладений, як забезпечення виконання зобов?язання саме за кредитним договором № 49.36/154-КМК-08 від 06.02.2008 року, де процентна ставка становить 13,5%. Жодних інших змін чи доповнень в Іпотечний договір не вносилось, та не реєструвалось в реєстрі іпотек, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не надавали згоди на збільшення розміру зобов?язань, які забезпечені іпотекою. 
       20.05.2013 року ПАТ "Кредитпромбанк" продав право вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», з яким позивачі не укладали жодних договорів та/чи додаткових угод. 
       11.07.2018 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 667/К купівлі-продажу майнових прав, посвідчений 11.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського округу Антиповою І.В., за реєстровим № 678, згідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 49.36/154- КМК-08 від 06.02.2008 року та Договором іпотеки, посвідченим 06.02.2008, перейшло до ТОВ ««Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». 
       Позивачі вважають, що оскільки вони не укладали жодних договорів та/чи додаткових угод з ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», то останні порушили вимоги законодавства, тому що, жоден з них не повідомляв позивачів про відступлення права вимоги за даними договорами.
       У зв?язку з вище викладеними обставинами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили визнати іпотечний договір № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., зареєстрований в реєстрі № 229 - недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором № 49.36/154-ЗМК/1-08 між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" від 20.05.2013 року та визнати недійсною передачу права вимоги за Іпотечним договором № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», код ЄДРПОУ (договір № 667/К купівлі-продажу майнових прав, посвідчений 11.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського округу Антиповою І.В.).
       08.07.2021 року позивачі уточнили свої позовні вимоги та просили суд змінити формулювання вимоги, виклавши їх в такій редакції з : «Визнати Іпотечний договір № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., зареєстрований в реєстрі № 229 - недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором № 49.36/154-КМК-08 між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ «Дельта Банк» від 20.05.2013 року», на «Визнати Іпотечний договір № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., зареєстрований в реєстрі № 229 - припиненим з моменту погашення валютного кредиту, шляхом внесення готівки через касу банку 25.06.2010 року».
       Уточнення позовних вимог обґрунтовується позивачами тим, що Іпотечний договір № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року, що був укладений в якості застави до кредитного договору № 49.36/154-КМК-08 вважається припиненим, так як зобов?язання забезпечене даною заставою було виконане у повному обсязі. 
       Позивачі посилаються, що 25.06.2010 року, борг за кредитним договором № 49.36/154-КМК-08 був виплачений у повному обсязі, що підтверджується квитанціями від 25.06.2010 року № 1343 11, №1343 12, № ТК.107984.9:18:30.213. Додатковим підтвердженням виплати боргу за кредитним договором № 49.36/154- КМК-08 у повному обсязі є рішення Апеляційного суду Черкаської області від 13.05.2015 року у справі № 710/193/14-ц, в якому вказано: « ОСОБА_1 , взявши в банку кредит в національній валюті в сумі 598243 грн. провів повне погашення залишкової заборгованості по валютному кредиту шляхом внесення готівкових коштів в касу банку і валютний кредит було закрито». 
       Отже, виходячи з вищевказаного, позивачі стверджують, що Іпотечний договір № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року, що був укладений в якості застави до кредитного договору № №49.36/154-КМК-08 вважається припиненим, адже зобов?язання забезпечене даною заставою було виконане у повному обсязі.
       Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 03.11.2021 року в задоволенні позову у справі № 710 /590 / 21 - відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Тютюнников Максим Володимирович подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що оскільки за Додатковою угодою № 49.36/154-ЗМК/2-08ДУЗ до кредитного договору від 25.06.2010 року укладеною між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк» змінилася валюта боргу, його сума, відсоткова ставка, строк повернення і загалом суттєво збільшилось основне зобов?язання, то дана угода за своєю суттю є новим кредитним зобов?язанням.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що в той же день, після взяття кредиту в національній валюті, ОСОБА_1 провів повне погашення залишкової заборгованості по валютному кредиту в загальній сумі 82000 доларів США, шляхом внесення готівкових коштів в касу банку і почав виплачувати кредит в національній валюті, що підтверджується квитанцією № 1343_11 від 25.06.2010 року, квитанцією № 1343 12 від 25.06.2010 року, квитанцією № TR.107984.9:18:30.213 від 25.06.2010 року.
       Скаржник вважає, що оскільки кредитне зобов?язання припинилось внаслідок повної та належної сплати заборгованості, то й іпотека припиняється в тій частині, в якій припиняється забезпечене нею кредитне зобов?язання, а саме : в частині валютного боргу.
       Він вказує в апеляційній скарзі, що за відсутності в Іпотечному договорі № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року згоди іпотекодавців: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , покладення на них обов?язку відповідати за кредит в національній валюті у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником - ОСОБА_1 основного зобов?язання - є неправомірним. 
       Скаржник посилається, 04.08.2008 року до кредитного договору було внесено зміни Додатковою угодою № 1, згідно до якої процентна ставка за користування кредитом становила 15,5% річних, при цьому, іпотечний договір на нових умовах не переукладався, зміни до іпотечного договору не вносились, а зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна також не вносились.
       На думку скаржників, оскільки іпотекодавці взагалі не були обізнані про укладання додаткових угод та збільшення суми основного зобов?язання, процентної ставки та своєї згоди на це не давали, то вони не мають нести відповідальність за невиконання такого зобов?язання.
       Представник скаржників - адвокат Тютюнников Максим Володимирович лише в апеляційній скарзі звертає увагу суду, що при зверненні позивачів з позовною заявою до районного суду малось на увазі визнання іпотеки, а не Іпотечного договору, припиненою, тому просить суд вважати позовну вимогу сформульованою саме таким чином.
       Враховуючи вище викладене, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Тютюнников Максим Володимирович просить скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03.11.2021 року у справі № 710/590/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання іпотеки за Іпотечним договором № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року припиненою з ухваленням в цій частині нового рішення. В іншій частині вимог, де рішенням суду також відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною передачі права вимоги за іпотечним договором від 06.02. 2008 року рішення районного суду не оскаржується, а тому не переглядається в цій частині вимог судом апеляційної інстанції. 
       Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу представника позивачів від відповідачів не надходив.
       Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
       Сторони в судове засідання не з?явились, про дату, час , місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернутись на адресу суду.
       Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи наполягання сторін на участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції на адресу суду не надходило, тому колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами та обґрунтуваннями сторін. 
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимоги апеляційної скарги позивачів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.
       Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів, які б свідчили про належне виконання боржником зобов?язань та погашення кредитних коштів, сплати пов?язаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитним договором в повному обсязі.
       Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, пославшись, що суду не було надано документів, які б свідчили про належне виконання боржниками своїх зобов`язань та погашення кредитних коштів, сплати пов`язаних з кредитом платежів згідно до умов кредитного договору.
       Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження основного зобов`язання за кредитним договором забезпеченого іпотекою в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору не вважається припиненим, тому судом відмовлено у задоволенні позовних вимог позивачів в цій частині.
       Районним судом не встановлено, що договір відступлення права вимоги, тобто договір купівлі-продажу майнових прав № 667/К від 11.07.2018 року порушує суб?єктивні права або охоронюванні законом інтереси позивачів згідно тих обґрунтувань, на які позивачі посилаються в позовній заяві.
       Суд вказав в оскаржуваному рішенні, що ні загальними нормами, ні спеціальною нормою не передбачено заборони на заміну первісного кредитора - банку або іншої фінансової установи на фізичну особу та згоди боржників для цього не вимагається згідно до умов кредитного договору..
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення районного суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання Іпотечного договору № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року припиненим з моменту погашення валютного кредиту шляхом внесення готівки через касу банку, а тому апеляційний суд розглядає дану справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги, оскільки в іншій частині відмови у задоволенні вимог скаржниками рішення районного суду не оскаржується.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно до умов кредитного договору № 49.36/154-КМК-08 від 06.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ "Кредитпромбанк", ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 82000,00 дол. США , що по курсу 5,05 грн. складає 1 дол. США - еквівалентно 451000 грн. з розрахунку 13,5% річних за користування кредитом на строк до 05.02.2018 року. (а. с. 7-10).
       Із іпотечного договору № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року, укладеного між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., зареєстрованого у реєстрі № 229, вбачається, що цей договір було укладено для забезпечення зобов?язань боржника перед іпотекодержателем за кредитним договором іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку майно. 
       Предметом іпотеки за Іпотечним договором є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , і належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності. Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання боржником зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором (а. с. 11-14).
       За змістом додаткової угоди № 49.36/154-КМК-08 ДУ2 від 05.03.2008 року, підписаною ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 , банк надав позичальнику кредит в сумі 52000,00 (п?ятдесят дві тисячі) доларів США, що складає еквівалент 262600,00 (двісті шістдесят дві тисячі шістсот гривень) за офіційним курсом НБУ на дату укладення цієї додаткової угоди. 
       За змістом п. 3 додаткової угоди процентна ставка за кредитом дорівнює 13,5% річних. 
       Згідно з п. 4 позичальник зобов?язується сплатити на користь банку комісію за касове обслуговування в розмірі 1% від суми кредиту, що буде надаватись згідно з цією додатковою угодою в день отримання кредиту в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день отримання кредиту позичальником (а. с. 15).
Із додаткової угоди № 1 від 04.08.2008 року про зміни до кредитного договору № 49.36/154-КМК-08 ДУ2 від 06.02.2008 року, підписаного ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 вбачається, що у зв?язку зі зміною відсоткової ставки за окремими траншами «Сторони» домовились: внести зміни в додаткову угоду № 49.36/154-КМК-08 ДУ1 від 06.02.2008 року до кредитного договору № 49.36/154-КМК-08 від 06.02.2008 року, а саме: викласти п.3 в такій редакції «Процентна ставка за кредитом дорівнює 15.5% річних». 
       Викласти п. 5 в такій редакції: «Термін погашення кредиту та сплати процентів позичальником визначаються згідно з графіком повернення кредиту за сплату процентів» (а. с. 16-19).
       Відповідно до додаткової угоди № 49.36/154-КМК-08 ДУ3 до кредитного договору № 49.36/154-КМК-08 від 06.02.2008 року, підписаного 25.06.2010 року ПАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 , банк надав позичальнику кредит в сумі 598243,05 (п?ятсот дев?яносто вісім тисяч двісті сорок три гривні 05 коп.). 
       Згідно з п. 3 додаткової угоди процентна ставка за кредитом дорівнює 20 % річних. 
       Відповідно з п. 4 позичальник зобов?язується сплатити на користь банку комісію за касове обслуговування в розмірі 0,2% від суми кредиту, що буде надаватись згідно з цією додатковою угодою в день отримання кредиту в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день отримання кредиту позичальником (а. с. 20-21).
       Судом встановлено, що 25.06.2010 року ОСОБА_1 сплатив в рахунок погашення кредиту за договором № 49.36/154-КМК-08 ДУ1 від 06/02/2008: 23326,96 доларів США, еквівалент в гривнях 184502,26 грн. ; 41306,57 доларів США, еквівалент в гривнях 326710,18 грн.; 2650,26 доларів США, еквівалент в гривнях 20961,97 грн., що підтверджується даними квитанцій №1343_11 від 25.06.2010 року, №1343_12 від 25.06.2010 року, № TR.107984.9:18:30.213 від 25.06.2010 року (а.с.113 - 115).
       За змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 264293814 від 05.07.2021 року квартира за адресою АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці згідно договору від 06.02.2008 року, Іпотекодержатель ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (а.с.116-118).
       Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що згідно рішення Апеляційного суду Черкаської області від 13.05.2015 у справі № 22ц-793/313/15 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 49.36/154-КМК-08 ДУ1 від 06/02/2008 року позов було задоволено частково та стягнуто на користь АТ «Дельта Банк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в обсязі 416655,03 грн. з всіх позивачів солідарно.
       Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
       Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.
       Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
       Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
       Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).
       Виконання зобов?язання може забезпечуватися заставою згідно частини першої статті 546 ЦК України.
       Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи відповідно частини першої статті 575 ЦК України.
       Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       У частині п?ятій статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов?язання і є дійсною до припинення основного зобов?язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
       При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.
       Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника і судових вимог кредитора та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.
       Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові    від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, а також у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 452/2599/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 352/1978/17.
       Зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно частини першої статті 598 ЦК України. 
       Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином, що визначено стаття 599 ЦК України.
       За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
       При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
       Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
       Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
       Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
       Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.
       Перевіривши обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки основне зобов?язання за кредитним договором не припинилося, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Черкаської області у справі № 22ц-793/313/15 від 13.05.2015 року, відповідно до якого стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість по кредитному договору в розмірі 461655,03 грн., то зобов?язання за іпотечним договором також слід вважати не припиненим.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід зазначити, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
       Судом першої інстанції вірно акцентовано увагу, що на даний час наявне не закрите виконавче провадження щодо виконання рішення апеляційного суду від 13.05.2015 року, яке не заперечується сторонами та підтверджується даними ЄДРСРУ у справі № 710/828/14-ц, номер провадження 6/710/23/21, за заявою ОСОБА_7 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Шполянський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) у Черкаській області про відстрочення виконання судового рішення, яке знаходиться на виконанні (виконавче провадження № 56339255).
       Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, районний суд вірно прийшов до висновку, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про належне виконання боржниками вищевказаного рішення апеляційного суду, постанови про закриття виконавчого провадження, які б свідчили про припинення іпотечного зобов?язання, погашення кредитних коштів, сплати пов?язаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитним договором до суду надано не було.
       Встановивши, що основне зобов?язання не припинено, районний суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню у даній справі, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
       Доводи представника позивачів відносно того, що оскільки кредитне зобов?язання припинилось внаслідок повної та належної сплати заборгованості, то й іпотека припиняється в тій частині, в якій припиняється забезпечене нею кредитне зобов?язання, а саме: в частині валютного боргу, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника. Однак, при цьому, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
       Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги позивача.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржників, що змінювати та уточнювати позовні вимоги можливо лише в суді першої інстанції у визначених законом підставах, тому уточнення позовних вимог в апеляційній скарзі не відповідає вимогам процесуального права, тому не враховуються судом апеляційної інстанції і вказані доводи скаржника не підлягають задоволенню.
       З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції згідно доводів та вимог апеляційної скарги позивачів та їх представника.
         Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує  суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання Іпотечного договору № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року припиненим з моменту погашення валютного кредиту шляхом внесення готівки через касу банку відсутні, отже, апеляційна скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
       Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання Іпотечного договору № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року припиненим є законним, а тому не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, та норм матеріального права, тому рішення районного суду в цій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
       Судові витрати залишити за сторонами, оскільки рішення районного суду залишено без змін, тому не переглядається в частині судових витрат колегією суддів апеляційного суду.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,- 

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Тютюнникова Максима Володимировича - залишити без задоволення.
       Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про визнання іпотечного договору № 49.36/154-ЗМК/1-08 від 06.02.2008 року припиненим - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.
       Повний текст постанови складений 04 лютого 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко